292 



GNAGAHE. 



b. Oföränderliga eller långörade Harar. Öronen 

 räcka, då de framläggas, öfver nosspetsen. Den 

 främsta kindtanden på hvardera sidan i öfverkäken 

 med 1 emaljkant inåt. Svansen, på öfre sidan svart, 

 af omkring samma längd som låret. Färgen icke 

 ombytlig efter årstiderna. 



2. Tyska Haren [Lepus europseus Pall.). Of v an och på 



sidorna gråbrun med gulaktig anstrykning; bottenullen hvit; öro- 

 nen med en större svart fläck vid spetsen. — Längd omkring 2 

 fot; svansen omkring 5 tum. — Lepus timidus Blas. m. fl. 

 Namn: Seländsk Hare. 



Denna hare finnes mångenstädes i Europa och har äfven i 

 fordna tider förekommit i södra Skåne, der han dock numera, 

 som det synes, är totalt utrotad. För några år sedan blef 

 han utplanterad på ön Hven, der han lärer trifvas ganska väl. 

 I afseende på lefnadssättet öfverensstämmer han nära med före- 

 gående art. 



B. Kaniner (Cuniculus). Öronen, som äro enfärgade, 

 räcka icke, då de framläggas, till nosspetsen. Den 

 stora bakre gomhålan är afsmalnande inåt och icke 

 bredare än de mellersta kindtänderna. 



• 



3. Kaninen (Lepus Cuniculus Linn.). Grå med gulbrun 

 inblandning och rödbrun nacke; hos den tama är färgen mycket 

 varierande ; svansen kortare än låret. — Längd 1 fot 5 tum ; 

 svansen omkr. 3 tum. 



Af den tama kaninen, som i afseende på färgteckningen 

 varierar snart sagt i oändlighet, förekomma vanligen tvenne 

 mera karakteristiska former eller racer, nemligen: 



a) Silfverkaninen: silfvergrå med hufvudet och öronen 

 nästan svarta. 



b) Ang or a-kaninen eller Silkeshåren: med lång och sil- 

 kesfin fäll. 



Kaninen, som ursprungligen härstammar från det södra 

 Europa, förekommer numera vild, förvildad eller såsom ett tam- 

 djur i de flesta europeiska länder. 



