GNAGARE. 



293 



I vilda tillståndet lefva kaninerna kolonivis, helst i kupe- 

 rade och bergiga trakter, der de uppehålla sig i underjordiska 

 hålor, som de sjelfva gräfva. I lefnadssättet hafva de mycket 

 gemensamt med hararna, med hvilka de dock icke kunna för- 

 likas. De äro nattliga djur; ty ehuru de någon gäng äfven 

 visa sig om dagen, är det dock egentligen först vid aftonens in- 

 brott som de gå ut för att söka sin föda. Denna består af 

 säd, gräs, saftiga örter, rötter, knoppar och bark. I ängar, 

 skogar och trädgårdar göra de ofta stor skada, äfven derige- 

 nom att de undergräfva marken. 



Kaninerna äro ännu mera afvelsamma än hararna. Ho- 

 norna yngla ända till 8 gånger om året och föda 4 — 8 ungar i 

 h varje kull. Man har beräknat, att ett enda par under gynn- 

 samma förhållanden och under loppet af 4 år skall kunna lemna 

 en af komma af omkring 1,250,000 stycken. Honorna gå drägtiga 

 omkring 30 dygn. 



I södra och mellersta Sverige underhållas kaniner på många 

 ställen, äfvenså i Norige. Man fodrar dem med säd, gräs, hö, 

 kål, rotväxter o. s. v. och de äro i allmänhet mycket lättfödda. 

 Om vintern brukar man merändels göra en afstängning åt dem 

 i ladugården jemte boskapen. Att låta dem löpa fritt omkring 

 i ladugården är ej rådligt, emedan de orena, fodret genom sin 

 spillning, hvarigenom sjukdomar kunna uppkomma hos de krea- 

 tur, som förtära deraf. 



Under parningstiden föra hannarna sinsemellan en blodig 

 strid, som ofta slutar med den svagares död. 



Kaninens kött är hvitt till färgen och ganska välsmakande. 

 Skinnet och hären användas för mångahanda ändamål. 



1. Af de egentliga hararnas grupp känner man, utom de här- 

 ofvan beskrifna, omkring 9 andra arter, såsom t. ex. storörade 

 haren (L. macrotis Hodgs.) från Himalaya och Gangesområdet, 

 svarthalsade haren (L. nigricollis Cuv.) från de japanska öarna, 

 afrikanska haren (L. regypticus Geoffii.) från östliga Afrika, ame- 

 rikanska hararne (L. americanus Erxl. och campestris Eachm.), 

 mexikanska haren (L. calotis Wagl.) och brasilianska haren (L. 

 brasiliensis L.). Men af kaninernas grupp känner man deremot 

 endast några få arter, af hvilka L. hispidus från Assam och L. 

 brachyurus från Japan äro de anmärkningsvärdaste. 



