300 



IDISLARE. 



sedermera efter hand uppstötas och bringas till munnen i än- 

 damål att ånyo omtuggas och finare sönderdelas mellan kind- 

 tänderna. Då de se- 

 dan för andra gången 

 nedsväljas komma de 

 direkte in uti blad- 

 magen och derifrån Vi- 

 dare i löpmagen, hvar- 

 est först den verkliga 

 matsmältningsproces- 

 sen försiggår. En så- 

 dan uppstötning och 

 omtuggning af födan 



Idi»larnes mag.tr (till det inre): a, matstrupen; b, äl' det jllSt SOI11 111811 

 matstrupens sidokaiuil ; — c, bladrnagen; — d, löpma- 

 gen; — e, tolffingertarmen nätmagen; - g, våmmen. kallar att idisla den. 



Idislarna hafva merändels en smärt, långlagd och, som man 

 säger, välformad kropp, som vanligen understödjes af höga och 

 smala ben. Hufvudet är jemförelsevis litet; öronen långa, myc- 

 ket rörliga och nedtill rörformiga; ögonen oftast stora med en 

 elliptisk, något tvärstående pupill; nosen bred och afrundad; 

 tungan med skarpa och spetsiga papiller. Honorna hafva 2 

 eller 4 spenar, sittande på jufver mellan baklåren. Hanlemmen, 

 lång och smal, framträder nästan midt under magen, och sjelfva 

 slidöppningen är försedd med en längre eller kortare hårtofFs. 

 Testiklarna stora, nedhängande mellan bakbenen. Hårbekläd- 

 naden olika, bestående dels af korta och släta hår, dels af 

 längre hår eller ragg, dels af ull, och hannarna hafva dessutom 

 någon gång på nacken och öfre delen af halsen en längre eller 

 kortare man. 



Idislarna, som äro utspridda öfver hela jorden, äro merändels 

 sällskapliga djur och lefva derföre tillsammans antingen i större 

 eller mindre hjordar, eller i familjer. Sin föda hemta de uteslutande 

 ur växtriket. Honorna framföda årligen 1 å 2 ungar, hvilka 

 då de komma till verlden äro hårbeklädda, hafva öppna ögon 

 och äro i allmänhet mera utvecklade och försigkomna, än un- 

 garna hos de flesta andra däggdjur. De idisla icke så länge 



Fig. 143. 



