IDISLAHE. 



303 



4. Renar (Rangifer Sm.). Nosen helt och hållet hårbe- 

 vuxen. Hörntänder finnas i öfverkäken. Båda könen för- 

 sedda med horn. 



Hjortslägtet (Cervus Linn.). 



De egentliga hjortarna hafva en smärt kroppsbyggnad, 

 upprätt hals samt smala, spensliga och medelmåttigt höga 

 ben. Nosen framtill bar. Öronen upprättstående, unge- 

 fär af halfva hufvudets längd. Svansen mer eller mindre 

 utstående, stundom af halfva lårets längd. Bakbenens has- 

 led på baksidan ofvan midten försedd med en hårbeväxt 

 hudsvulst. Hvad tandbyggnaden angår så finnas stundom i 

 öfverkäken 2 hörntänder. Tändernas antal är derföre än 32, 

 än 34. Af dessa äro de mellersta framtänderna skofvelfor- 

 miga och bredare än de öfriga. A kraniet har man vidare 

 att märka de korta gombenen, som icke räcka till midten af 

 kindtandsraden, samt tårgroparna, som äro mycket djupa och 

 af en oval form. Horn egas normalt endast af hannarna. 

 De äro greniga och, åtminstone nedtill, trinda, med ett tätt 

 ofvanför rosenkransen framstående ögonspröt. Hårbeklädna- 

 den temligen tät, om sommaren kort och till färgen ofvan 

 rödaktig, om vintern längre och mera stötande i grått. 



Arter af detta slägte förekomma i de tempererade de- 

 larna såväl af gamla, som af nya verlden. 



1. Kronhjorten (Cervus Elaphus Linn.). Om sommaren 

 rödbrun eller kastaniebrun med livit buk, om vintern mera grå; 

 svansen hälften så lång som örat; hornen trinda, ej utplattade, 

 knottriga, hafva i sitt normala tillstånd, utom kronan, 2 ögon- 

 spröt och ett midtelspröt; i öfverkäken på hvardera sidan en hörn- 

 tand. — ■ Längd 6 — 7 fot; höjd något öfver 4 fot; svansen 

 omkring 6 tum. 



Namn: Sv. Hjort; hannen Hjortoxe; honan Hind, Hjortko; 

 Norr. Röddyr; honan Dyrkolle. 



Hjortoxen är större än hinden och utmärker sig föröf- 

 rigt framför henne genom sina prydliga horn, sina smärta, 



