IDISLARE. 



305 



1. Emedan det säkerligen skall intressera mången jagare och 

 hornsamlare, vilja vi här, efter Prof. Blasius, lemna en mera 

 noggrann redogörelse för hornens utveckling hos kronhjorten. 



De nya hornen, uti hvilkas första utbildning redan grunden 

 ligger till de äldre hornens fällning, inneslutas till en början af 

 en hårig och med blodkärl uppfylld hud samt äro knottriga, mjuka 

 och elastiska. Först frigöras de nedre och sedan de o fre spetsarna 

 från hufvudstammen, och sedan de nya hornen blifvit tillräck- 

 ligt utbildade i den proportion, de skola hafva, afstannar cirkula- 

 tionen och hjorten får behof att afrifva huden eller bastet, som 

 nu äfven af sig sjelf begynner att lossna. Dervid gnider och slår 

 han hornen emot unga trädstammar, eller ofta äfven emot sådana, 

 som äro temligen grofva. Det märke, han på detta sätt leinnar 

 efter sig, kallas af tyska jägare I-Iimmelsspur, och utaf dettas höjd 

 samt trädens groflek kan man oftast sluta till den ifrågavarande 

 hjortens storlek. 



Skogens naturförhållanden utöfva ett öfverraskande inflytande 

 på hornens egendoraligheter. Sålunda äro de s. k. kärrhjortarna, 

 som företrädesvis uppehålla sig i alskögar och kärrtrakter, lätt igen- 

 känliga på hornens mörkbruna färg. Afvenså har hvarje trakt sina 

 ärftliga egenheter och slägttycken utpräglade i hornens ställning, 

 storlek och öfriga kännemärken. Markens beskaffenhet har endast 

 ett direkt inflytande på klöfvarna, hvilka blifva mera trubbigt af- 

 rundade på stenig och bergig mark, än på mjukare jord, der de 

 antaga en smalare form. 



Med kronhjortarnas tilltagande ålder försiggår en mångfaldig 

 förändring af deras horn. Den första allmänna och i ögonen fal- 

 lande förändringen är den af rosenkransarna, hvilka i sammanhang 

 med pannknölarnas utveckling allt mer och mer förstoras för hvarje 

 år samt närma sig hvarandra mot midten af pannan. Likaledes 

 förminskas för hvarje år afståendet emellan rosenkransarna och kra- 

 niet. Men ännu mera anmärkningsvärda äro de förändringar, som 

 försiggå med afseende på hornens form och antalet af deras spetsar. 



Att på jägarmanér bestämma spetsarnas antal, för att derige- 

 nom beteckna gången af hornens successiva utveckling, är med af- 

 seende på kronhjorten ännu mindre tillräckligt än i fråga om rå- 

 bocken. Om man också, hvad spetsarnas antal beträffar, ofta kan 

 iakttaga en oregelbundenhet i den fortgående utvecklingen, så att 

 till och med ett tillbakagående icke sällan ger sig tillkänna, så eger 

 dock en sträng ordning rum uti gången af den utveckling, som 

 yttrar sig i formens förändringar i sammanhang med spetsarnas 



Zool. 1, Däggdjur. 20 



