306 



IDISLARE. 



olika antal, med hvilka förändringar rosenkransens redan omnämnda 

 förstoring och nedsänkning gå parallelt. Bestämmandet af en så- 

 dan utvecklingsgång måste vara af intresse äfven för jägaren; ty 

 derigenom komma spetsarnas antal icke så ofta i motsägelse mot 

 hornens eller djurets storlek, som vanligen är fallet vid det blott 

 empiriska räknandet af spetsarna, hvilket jägarne använda. 



För en naturhistorisk åskådning synes hornens form vara af 

 vida större vigt än spetsarnas antal; vid spetsarnas räkning åter 

 -bör deras ställning komma mera i åtanka än deras absoluta antal. 

 Blott sådana spetsar äro af betydelse, som stå i direkt beröring 

 med hufvudstammen ; alla från hufvudstammen aflägsna utgreningar 

 deremot kunna endast betraktas såsom tillfälliga afvikelser, hvilka 

 icke förutsätta någon väsendtlig förändring i utvecklingens norm. 

 Men understundom måste man äfven afse från spetsar, som utgå 

 direkte från kufvudstammen, i det fall nemligen, att de utskjuta 

 på ovanliga punkter af densamma. Sådana horn äro att anse så- 

 som abnormiteter. Afräknar man alla dylika tillfälligheter, så er- 

 håller man en ordningsföljd, uti hvilken spetsarnas antal äfven 

 angifver djurets utveckling, och i hvilken ett så stort spelrum som 

 möjligt blifver öfrigt för den individuela skiljaktigheten. 



Det torde vara ändamålsenligt att först betrakta hvarje enskildt 

 element i dess utveckling för sig samt derefter hornbildningen i 

 dess helhet. 



Hufvudstammen har i början blott en enda likformig och svag 

 krökning utåt från rosenkransen, spetsarna äro vända inåt. Detta 

 är fallet med den s. k. spets- och gaffelhjorten. 



Derefter får den en hastig, knäformig böjning i diagonal rikt- 

 ning utåt och framåt, på det ställe, der midtelsprötet uppstår. 

 Hufvudstammen böjer sig här bakåt i motsatt riktning mot knäets 

 läge; men dess spets förblifver fortfarande inåt vänd. Denna första 

 knälika böjning framträder hos sådana hjortar, som fått namn af 

 sexspetsar och bibehåller sig i alla följande utvecklingsstadier. 



Den andrt knäformiga böjning erhåller hufvudstammen vid 

 tolf spetsens krona. Hufvudstammen böjer sig nu åter bakåt och 

 bildar en vinkel vid foten af kronan. En tredje böjning bakåt 

 framträder hos sextonspetsar, en fjerde hos tjugospetsar, alltid högre 

 upp i kronan, under det att hufvudstammens spets alltid vänder 

 sig inåt. Hvar och en af dessa böjningar fortfar som basis för 

 alla följande utvecklingsstadier, och spetsen är alltid vänd något 

 snedt inåt, tillfölje af de knäformiga böjningarna. 



Midten af stammen har blott en enda vinkelböjning; men i 

 kronan förnyas de, från och med tolfspetsen, för hvarje nytt par 

 af spetsar på en och samma stam. / 



