IDISLARE. 



311 



ett nytt, utåt vändt bispröt på hufvudstammen. Derigenom upp- 

 står bakom den första gaffeln en annan dylik, hvars delningspunkt 

 ligger något högre än den föregåendes. Fjortonspetsens krona be- 

 står hufvudsakligen uti denna dubbelgaffel. Hornets nedre del är 

 fortfarande väsendtligen densamma, som hos tiospetsen, blott att 

 de allt gröfre blifvande basalspröten ännu äro mera nedåtlutande, 

 än hos tolfspetsen. 



Saknas isspröten hos en sådan fjortonspets, så anses han af 

 jägare för en tolfspets. Icke sällan saknas den ena spetsen i den 

 nedre, främre krongaffeln. Hornet har då till utseendet en krona, 

 liknande tolfspetsens, dock med den skilnad, att hos tolfspetsen 

 befinner sig spetsen framför hufvudstammens knäformiga böjning 

 i kronan, men hos fjortonspetsar åter bakom denna knäformiga 

 böjning. Andra ofullständigheter kan man lätt utreda efter den 

 angifna karakteren hos de qvarsittancle spetsarna af hufvudstammen. 



8) Sextonspetsen. I dennes krona böjer sig hufvudstammen 

 bakom fjortonspetsens dubbelgaffel ånyo tillbaka, men vänder åter med 

 spetsen inåt. Den väsendtliga karakteren på sextonspetsen är den 

 femdelade kronan jemte hufvudstammens knäformiga böjning inom 

 densamma. 



9) Adertonspetsen. I dennes krona bildas vid ändan af sex- 

 tonspetsens hufvudstam åter ett bispröt utåt. Derigenoin uppstår 

 en trefaldig gaffel ofvanom och bakom hvarannan, småningom bö- 

 jande sig framåt och bakåt. Denne trefaldiga gaffel jemte hufvud- 

 stammens dubbla böjning i kronan karakteriserar adertonspetsen. 



10) Tjugospetsen. Hos denna böjer sig hufvudstammen bakom 

 adertonspetsens trefaldiga krongaffel ånyo knäformigt och bakåt. 

 Kronan räknar alltså sju spetsar och tre knäformiga böjningar. 



11) Tjugotvåspetsen. Hos denna skulle kronan hafva 4 kron- 

 gafflar bakom hvarandra samt en trefaldig knäformig böjning på 

 hufvudstammen inom kronan. 



Och så vidare. 



I dessa drag ligger den normala utvecklingsgängen antydd, 

 och sammanhanget emellan form och antal är omisskänlig. For- 

 men på kronan visar sig såsom hufvudsak, såsom det bestämmande; 

 till formen sluter sig åter spetsarnas antal såsom det oväsendtliga, 

 det betingande. Vid bristfällig utbildning kan antalet af spetsar 

 vara missvisande, och då är det formen ensam, som fäller utslaget 

 Står formen i förbindelse med det betingande antalet af spetsar, 

 så har man normala horn; är deremot antalet bristande' hos den 

 bestämda formen, så har man abnorma. Dylika abnormiteter med 

 ett mindre antal spetsar äro ibland andra de af jägare s. k. 

 omaka hornen, på hvilka spetsarna räknas efter den ena stammens 

 större spetsantal. 



