IDISLARE. 



325 



Namn: Sv. Elg; Norrl Elk; Norr. Elg, Elsdyr, Ellgur; Finl. 

 Hirvi; hannen: oa?e; honan: ko; ungen: katf. 



Elgen är icke allenast den största bland alla till denna 

 familj hörande djurarter, utan öfverträffar äfven i detta hän- 

 seende alla andra landtdjur, som för närvarande i vikit tillstånd 

 bebo Europas skogar, och hannen eller elgoxen har isynnerhet 

 genom sin högresta gestalt, sina utplattade, stundom kolossala 

 horn och sin långa man ett i hög grad imponerande utseende. 

 Man kan också af denna anledning utan tvekan instämma med 

 en ryktbar författare, som säger, watt elgen utgör de skandina- 

 viska skogarnas största prydnad och kronan för alla jagtbara 

 djur i norden». 



I afseende på hornens utveckling visar sig här samma för- 

 hållande, som vi anmärkt hos hjortarna, nemligen att hornen 

 icke blott äro olika efter årstiderna, utan äfven under djurens 

 olika åldrar. Sedan elgkålfven uppnått en ålder af 9 månader 

 visa de sig såsom små ludna upphöjningar pä pannan och äro 

 under första året helt korta; i andra året blifva de omkring 

 en fot långa, men bibehålla sig enkla och odelade samt fällas 

 först under loppet af den derpå följande vintern; i tredje året 

 få de vanligen 2 spetsar; i det fjerde 3, clå de äfven börja 

 att utplattas; i det femte eller sjette hafva de ernått sin fulla 

 längd, men växa sedan årligen alltmera på bredden och er- 

 hålla alltflera spetsar, ända till dess att djuret uppnått en ålder 



Elgoxens hufvud. 



af 18—20 år. 



