328 



IDISLARE. 



Elgarna äro af naturen mera tröga och makliga än hjor- 

 tarna, och söka derföre, såsom nämiidt är, sina tillhåll i sådana 

 stora, tysta och frän menniskors boningar aflägsna skogar, der 

 de hafva rik tillgång på födoämnen. Der lefva de under som- 

 maren familjevis tillsammans eller i mindre hjordar och äro då 

 ganska skygga och vaksamma; men emot hösten i September, 

 då deras parning begynner, samla de sig i större flockar och 

 uppehålla sig då i någon viss bestämd skogstrakt, hvilken de 

 icke allenast högst ogerna lemna, utan till hvilken de äfven 

 inom kort återvända, t. o. m. om de blifva derifrån bortjagade. 

 Sådana ställen kallas på jagtspråket elg stånd*). Om vintern 

 deremot, då elgarna hafva större möda att förskaffa sig sitt 

 uppehälle, lefva de oftast mera åtskilda och söka livar och en 

 för sig skydd mot storm och oväder. De anträffas då, ofta i 

 barrskogarna på mera högländta ställen eller, vid regnväder, 

 snöglopp och snöyra, i tätt bevuxen skogsmark. Ar luften åter 

 klar, sä bruka de icke sällan under vintern infinna sig på de 

 öppna platserna i skogen. 



Ehuru icke elgarna röra sig med den liflighet och rask- 

 het, som de egentliga hjortarna, hafva de likväl, till följd 

 af sin storlek, ett ganska snabbt lopp. Då de blifvit skrämda 

 och äro i fullt traf springa de nästan dubbelt så fort som en 

 trafvande häst och öfverhoppa då, utan ringaste möda, gärdes- 

 gårdar eller andra stängsel al' ända till 3 ä 4 alnars höjd. 

 Sålunda omtalade nyligen en af författarens bekanta, att en af 

 honom anskjuten elgoxe, under sin flygt i skogen, icke engång 

 vek undan för några derstädes uppstapplade vedfamnar, utan 

 hoppade med lätthet midtöfver desamma. 



Då elgen går eller springer höres, liksom hos renen, ett 

 knäppande ljud i fötterna, li vilket uppkommer derigenom. att 

 lättklöfvarna hastigt -lå emot h varandra dä foten upplyftes. 



Prosten Ekström berättar, att, clå elgarna flockvis, utan 

 att vara skrämda, genomtåga en skogstrakt, de merändels gå 

 i rad efter hvaranclra, och att de äldsta dervid gå först, de 

 yngsta sist. 



*) Med el g stånd menar man dock i allmänhet äfven sädana trakter i skogen, 

 der elgarna företrädesvis haf\"a sina tillhåll. 



