LDISLARE. 



329 



Elgarna gå gerna i vatten och simma med lätthet öfver 

 floder och mindre sjöar. Dessutom kunna de, genom att åt si- 

 dorna utspärra sina klöfvar, med en beundransvärd färdighet 

 och säkerhet vandra öfver sänka kärr, myrar och moras, utan 

 att nedsjunka, och undgå derigenom ofta sina fiender. 



Såsom försvarsvapen begagna elgarna sina horn och fötter, 

 företrädesvis fram fötterna. Vid strider sinsemellan bruka elg- 

 oxarna vanligen hornen, mot rofdjuren åter vanligen de främre 

 fötterna. 



Elgens föda bestar, liksom hjortarnas, förnämligast af vissa 

 träd- och busklags skott, telningar, löf och bark, samt af gräs 

 och grön säd. Isynnerhet föredrager han unga skott, knoppar 

 och blad af sälg, vide, asp, rönn, björk; men han försmår ej 

 heller tall, gran, al, ek, med flera andra trädslag, samt lingon- 

 och blåbärsris, sqvattra (Ledum palustre), o. s. v. Denna sed- 

 nare växt säges han blott förtära under brunsttiden, och man 

 tror, att hans vildhet och hetsighet derigenom i betydlig mån 

 ökas. Barken på qvistarna och p# de unga trädstammarna al- 

 mejslar han med framtänderna så långt upp han räcker. De 

 grenar och ungträdstoppar, som han deremot icke når, nedböjer 

 han med halsen och qvarhåller med hufvudet under det han afäter 

 löfven och de spädare qvistarna. Man far af denna anledning 

 ofta se elgar, hos hvilka huden på halsen till en del är hårlös 

 eller sårig. 



Af mindre växter, örter och grässlag, förtär han helst så- 

 dana, som växa i vatten, i kärr eller på andra sumpiga ställen. 

 Ibland andra säges han med särdeles begärlighet förtära kalfle- 

 kan (Caltha palustris). På åkrarn# äter han åtskilliga sädes- 

 slag, så länge halmen ej är alltför grof och torr, utan så länge 

 den ännu är grön. Närmare mognadstiden gör han deremot 

 ingen skada på säden. 



Brunsttiden infaller i September och varar ofta tills i bör- 

 jan af Oktober. Elgoxarna, som förut lefvat fredligt tillsam- 

 mans, blifva då mycket vilda och ilskna samt föra sinsemellan 

 en blodig strid om honorna, och under det att de ströfva om- 

 kring i skogen för att uppsöka dessa, sky de icke engång be- 

 bodda trakter, utan synas nästan helt och hållet hafva förlorat 



