IDISLARE. 



333 



från hvilken lapparnas tama ren härstammar, är dock påtag- 

 ligen icke en afkomling af de renar, hvilka i f ordna tider fun- 

 nits i södra delarna af landet, utan har helt säkert under en 

 långt sednare tid inkommit den norra vägen. Detta bevisas 

 ibland annat, enligt Prof. Nilsson, derutaf, att, då man i Skånes 

 torfmossar funnit talrika benlemningar efter renar, aldrig något 

 enda spår till sådana kunnat upptäckas i de vidsträckta mellan- 

 liggande delarna af landet. Dessutom hafva de försök, som man i 

 södra Sverige, England, Tyskland och flerestädes anställt, för att 

 acklimatisera den nordiska renen, alltid utfallit ogynnsamt. De 

 varma och qvalmiga somrarna derstädes har han svårligen kun- 

 nat uthärda, icke engång i menagerierna eller i de zoologiska 

 trädgårdarna, der man egnat honom all möjlig omvårdnad*). 



Vildrenen, som lefver i stora hjordar, förekommer hos oss 

 långs norska fjellryggen och ä de från densamma utlöpande, höga 

 och vidtutgrenade fjellsträckningarna. Mot norden har han dock 

 spridt sig vida längre än den skandinaviska halfön räcker. Sålunda 

 förekommer han icke allenast talrikt på Grönland, utan äfven 

 på Spetsbergen, hvarest han blifvit anträffad ända vid 80:de n. 

 breddgraden. 



Han byter om vistelseort efter årstiderna. Om sommaren 

 uppehåller han sig vanligen uti de nedre skogstrakterna, eller i 

 de med frodigt gräs och saftiga örter beväxta fjelldalarna. Emot 

 hösten begifver han sig småningom upp på fjellen, hvarest han 

 sedermera under hela vintern qvarstannar. Under vandringarna 

 går han alltid mot vinden. 



Renarna hafva ett ganska fint väderkorn, och kunna der- 

 före på långt afstånd uppvädra både hvarandra och sina födo- 

 ämnen. Vintertiden, då djup snö betäcker marken, kommer 

 dem denna förmåga särdeles väl till pass. Deras hörsel är 

 äfven synnerligen skarp. 



Under sina vandringar från fjell till fjell simma cle med 

 stor färdighet öfver floder och mindre sjöar, som ligga i deras 

 väg, och de hafva äfven, liksom elgarna, förmågan att, förme- 

 delst utspärrandet af sina klöfvar, vandra öfver sänka moras 



*) I zoologiska trädgården vid Berlin såg förf. för några år tillbaka flera stycken 

 renar; men de tycktes vantrifvas och hade ett mycket utmärgladt utseende. 



