338 



IDISLARE. 



Getter finnas öfver hela den gamla verlden och en art fö- 

 rekommer äfven i Nordamerika. I Europa finnes en vild och 

 en tam art. Denna sednare är allmänt känd, äfven hos oss. 

 Men det förhåller sig med den tama geten, liksom med många 

 andra bland våra husdjur, att man numera icke med visshet 

 kan afgöra från hvilken eller hvilka bland de vilda arterna hon 

 egentligen härstammar. Det synes dock sannolikt att åtmin- 

 stone 2 af dessa sednare bidragit till frambringandet af de tal- 

 rika getracer, hvilka sedan de äldsta tider förefunnits i tamt 

 tillstånd. Vi vilja derföre, innan vi öfvergå till tamgetens na- 

 turalhistoria, i korthet omnämna dessa 2 stamformer. Den ena 

 af dem är: 



a)' Stenbocken (Capra Ibex Linn.). Of van rödaktigt grå, 

 på undre kroppsdelarna mer eller mindre hvitaktig; hårbekläd- 

 naden om sommaren kort och slät, om, vintern mera lång och 

 grof, samt tillika bestående af täta ullhår; egentligt skägg sak- 

 nas; hornen hos bocjcen stora, frandiU af rundade, med tvär- 

 valkar; hos geten mindre och mera lika den tama getens. 



Stenbocken, som i fordna tider var allmän och hade en 

 vidsträckt utbredning på Alperna i södra Europa, är numera, 

 genom de ständiga förföljelser, för hvilka han varit utsatt, un- 

 danträngd till de mest otillgängliga delar af den stora alp- 

 kedjan. Sålunda finnes han t. ex. ännu, ehuru sparsamt, på 

 sydostsidan af Montblanc samt på sydsidan af Monte Rosa. 

 Här lefver han högt upp, ända vid gränsen af gletscherna (is- 

 fälten) och den eviga snön. Vid nattens inbrott nedstiger han 

 från dessa höga regioner, för att vid trädvegetationens öfre 

 gräns söka sin föda, bestående af hvarjehanda örter, unga skott, 

 blad och knoppar; men vänder åter tillbaka vid morgongry- 

 ningen, och hvilar sedan, merändels på någon utskjutande klippa, 

 ända till följande afton. 



Stenbockens förmåga att springa och hoppa bland de mest 

 otillgängliga klippor, den säkerhet och färdighet, hvarmed han 

 förmår att klättra, såväl uppföre som nedföre de brantaste 

 klippväggar och afsatser, äro i hög grad beundransvärda. Van- 

 ligen lefva dessa djur familjevis « tillsammans eller i mindre 



