IDISLARE. 



343 



äldre bagge, som den utan betänkande blindt följer, äfven om 

 han skulle föra den på villovägar eller utsätta den för de 

 ögonskenligaste faror. Så är, som vi framdeles få se, äfven ofta 

 förhållandet med de tama fåren, hvilka föröfrigt är o mindre 

 lifliga än de vilda och i de flesta fall visa sig mera slöa och 

 likgiltiga för yttre inflytelser. 



Man känner icke med visshet från hvilken af de vilda ar- 

 terna det tama fåret härstammar. Här vilja vi dock anföra 

 tvenne arter, som länge, ehuru möjligen med mindre skäl, hållits 

 för att vara dess ursprungliga stamföräldrar. 



a) Argali (Ovis Argali Pall. eller O. Ammon Cuv.). 



Brungrå, på undre sidan grålwit; båda könen med spiralvridna 

 horn; hårbeklädnaden, bestående dels af sträfva ragghår, dels 

 af en fin ull, är om sommaren kort, om vintern lång. — Af en 

 mindre hjorts storlek. 



Förekommer i mellersta och norra Asiens bergstrakter. 



b) Mufflon (Ovis Musimon Schreb.). Of van rödaktigt 

 brun eller gulbrun, med gulaktig anstrykning, under mer eller 

 mindre hvit; halsen och en strimma på sidorna af buken svart- 

 aktiga; endast hannen har horn och dessa är o stora och utåt 

 bågböjda; hårbeklädnaden består dels af längre ragghår, dels af 

 en fin ull, samt bildar dessutom vintertiden på halsen en slags 

 malm. — Ar något större, mera högbent och har längre hals än 

 det vanliga fåret. 



Finnes numera endast på Sardiniens och Corsicas berg; 

 men hade fordom en temligen vidsträckt utbredning i södra 

 Europa. 



1. Tama Fåret (Ovis Aries Linn.). Färgen mycket varie- 

 rande; kroppen till största delen beklädd, med ull; hornen, som > 

 äro skärformiga eller skrufformigt vridna, saknas vanligen hos 

 hondjuren; svansen längre än hos de vilda arterna. 



Namn: Sv. Får; hannen: Bagge, Gumse, Vädur, kastrerad: 

 Hammel, Bete, honan: Tacka, Fåra, ungen: Lamm; Smål. och Hall. 

 på vissa orter: Sör, Söer; Norr. Sou, Souer, Smole, Kaas; Finl. 

 Oinas, Jäärä (honan), Nuhi, Karitsa, Karkko. 



