344 



1DISLAJIE. 



Fåret, som ända sedan de uräldsta tider varit ett husdjur 

 hos menniskan, är sannolikt, näst hunden, det första bland de 



såväl som mångfaldigt andra yttre inflytelser under tidernas lopp 

 undergått en mängd formförändringar, hvarigenom de talrika 

 varieteterna och racerna, som nu finnas, uppkommit. 



1. Vi vilja här först, efter Giebel, lemna en kort, allmän 

 öfversigt af de äldsta fårracerna, för att sedermera återkomma till 

 dem, som redan finnas, eller som möjligen framdeles komma att 

 införas hos oss. 



De långsvansade fårracerna äro vanligen af medelstorlek, med 

 en vhlformad kroppsbyggnad, ren och hvit ull, smal och till knä- 

 vecket räckande svans samt upprätta öron. Horn saknas vanligen 

 hos tackorna. De finaste bland hithörande racer äro de spanska 

 eller Merino-fåren (O. a. hispanica). De hafva ett bredt hufvud, 

 tjocka, snäckformigt vridna horn, kort och tjock hals, något lång- 

 sträckt och fylligt lif samt med veckad hud på halsen, bröstet och 

 svanstrakten. Föröfrigt äro benen hos dessa får korta och starka, 

 pannan och tinningarna ullbeväxta, ullen i allmänhet kort, fin, 

 krusig, tät, elastisk och fet. Merinobaggar hafva sedan lång tid 

 tillbaka blifvit använda att förädla andra racer, hvarigenom redan 

 till en del deras ursprungliga karakterer efter åtskilliga genera- 

 tioner gått förlorade, såsom t. ex. hos de franska fårracerna m. fl. 



Det tyska fåret är redan för länge sedan förädladt genom 

 andra racer och i sednare tider isynnerhet genom Merino-fåret. Den 

 ursprungliga tyska fårracen kändes igen på sitt rödaktiga hufvud 

 och sina korta, äfven rödaktiga ben, på sin långa men föga fina 

 ull samt dessutom derpå, att båda könen vanligen voro hornlösa. 

 1 olika delar af landet finnas nu åtskilliga fårracer, så att man 

 vanligen gör skilnad emellan schlesvigska, sachsiska, hanoveranska, 

 mechlenburgska m. fl. slags får. På lyneburgerheden finnes en egen, 



Fig. 153. 



vilda djuren, som 

 öfvergätt i tamt 

 tillstånd. Det fin- 



Argali. 



nes numera ut- 

 spridt snart sagt 

 öfver hela jorden 

 och bar genom 

 olika kulturför- 

 hållanden, olika 

 näringsmedel, ge- 

 nom klimatiska 



