IDISLAKE. 



345 



liten ocli hornbärande fårrace, med svart ansigte, svarta ben och 

 lång, grof ull. 



Det polska fåret har höga ben, långsträckt hals, temligen 

 smärt kroppsbyggnad samt i allmänhet grof ull. Hufvudet saknar 

 hos denna fårrace nästan all ullbeklädnad. 



De engelska, skottska, danska, frisiska och turkiska fårracerna 

 äro mindre uppblandade. Det i Grekland, Ungern och Böhmen 

 inhemska fåret, 0. strepsiceros, är utmärkt genom sina upprätta, 

 skrufformigt krökta horn. Det lemnar en grof ull. 



I Guinea och Senegal lefver en mycket högbent fårrace, som har 

 en vanlig hårbeklädnad och saknar egentlig ull samt föröfrigt, utom 

 genom sin starkt kullriga panna, sina enkelt böjda horn, sina hän- 

 gande öron och långa svans, äfven utmärker sig derigenom, att 

 halsen är försedd med malm och ulltofsar. 



Turkomanernas, kirgisernas och kalmuckernas s. k. fettsvan- 

 sade får, O. steatopyga, uppnår en ganska ansenlig storlek och är 

 utmärkt genom tvenne större, nakna fettklumpar, belägna under den 

 korta svansen. Utom dess hafva de en undersätsig kroppsbyggnad, 

 hängande öron, höga ben, köttlappar på halsen och halfmånformiga 

 horn. Baggarna hafva icke sällan 3 — 5, eller ända till 6 å 8 horn, 

 en abnormitet, h vilken äfven ofta, ja t. o. m. regelmässigt före- 

 kommer hos de till Peru införda spanska fåren. Äfven hos andra 

 fårracer, såsom t. ex. den isländska, ega dessa 1 abnormiteter icke 

 så sällan rum. 



Vidare har man att bemärka de bredsvansade fåren, O. pla- 

 tyura, som äro utmärkta genom sina långa, ulliga och vid basen 

 af fett öfverdragna svansar. Dessa får äro af medelstorlek 

 och underhållas i Mindre Asien, Persien, Syrien, på Kaukasus 

 och i några delar af Afrika. De äldre eller mera utväxta indivi- 

 derna af denna race hafva en lång och grof ull, då fallen hos de 

 nyfödda lammen består af en vacker, krusig och till färgen svart 

 och hvit eller blågrått skäckig ull. Sådana lammskinn kallas i 

 pelshandeln kfimmer fållar och stå i högt pris; men ännu mera 

 värdefulla äro dock fållarna efter de ofödda lammen. De gå i han- 

 deln under namn af astrachan fållar. 



I llyssland, Siberien, Norige och Danmark gifves det andra 

 kortsvansade får af en mindre storlek, med grof ull och vanligen 

 utan horn. I Sverige kan den nordiska eller isländska fårracen, 

 som nästan allestädes förekommer, der han ej blifvit ersatt eller 

 förädlad af några utifrån införda, anses såsom den äldsta och längst 

 inhemska. Dessa får utmärka sig i allmänhet genom en kort svans 

 samt grof och raggig ull. 



