348 



IDISLARE 



Liksom de vilda fårracerna, trifvas icke heller de tama rätt 

 väl annat än i bergiga, högländta eller torra trakter. Fuktiga 

 och sumpiga betesmarker kunna de icke fördraga, och ingenting 

 är i allmänhet så skadligt för fåren som väta, emedan den 

 lägger grunden till de svårartade lung- och lefverlidanden, som 

 äro deras mest vanliga sjukdomar. Men oaktadt fåren sålunda 

 helst hafva sina tillhåll på högländta och torra lokaler, äro de 

 dock i allmänhet ganska ömtåliga för hetta och "söka derföre 

 gerna skydd och skugga under de varma och heta sommarda- 

 garna. För köld äro de deremot jemförelsevis mera härdiga. 

 På öarna vid norska kusten finnas till och med temligen stora 

 hjordar af så kallade utgångsfår, hvilka, i likhet med de skottska 

 Cheviot-faren samt den fårrace, som finnes på Island och Fär- 

 öarna, hela året om gå ute på bete, och detta torde äfven vara 

 förhållandet på åtskilliga andra ställen, åtminstone der ett mil- 

 dare kustklimat sätter dem i tillfälle att äfven under vintern 

 kunna förskaffa sig sitt uppehälle. 



Bland de Öfriga tamdjuren finnas inga, som med sådan 

 lätthet låta hålla sig tillsammans i stora flockar som fåren, och 

 följaktligen heller inga hjordar af tamdjur, som äro så lätta att 

 hafva uppsigt öfver som dessa. De följa nästan alltid med blind 

 lydnad icke blott de inöfvade vallhundarnes anordningar, utan 

 äfven det i spetsen för hjorden gående så kallade ledfårets alla . 

 rörelser. De tama fåren visa således, som vi härofvan redan 

 an ty dt, i detta hänseende en nära öfverensstämmelse med de 

 vilda, och föröfrigt hafva de äfven i det närmaste bibehållit sitt 

 ursprungliga skaplynne, i hvilket fromhet, rädsla och dumhet 

 utgöra de mest framstående och karakteristiska grunddragen. Man 

 saknar icke exempel på, att hela fårskocken störtat sig utför 

 klippväggar och bräddjup, sedan deras ledare (ett äldre får) 

 genom en tillfällighet först blifvit i deras åsyn ett offer för ett 

 dylikt missöde. Afvenså får man icke sällan vara vittne till 

 huru våldsamt och utan den minsta besinning alla medlemmarne 

 af en dylik fårskock följa en eller annan okynnig äldre kamrat, 

 som fått vanan att öfverhoppa eller genombryta gärdesgårdar 

 eller annan stängsel. Denna egendomliga naturdrift hos fåren 

 har emellertid alltid det goda med sig, att till och med mycket 



