IDISLAUE. 



351 



års ålder de mellersta och vid 4 — 4^ års ålder de yttre. Dessa 

 sednares utveckling är dock mindre regelbunden än de of- 

 ri gas. Vid 5 års ålder äro alla framtänderna fullt utväxta. 

 Sedermera nötas de år efter år, glesna, svartna, lossna och 

 falla slutligen bort. 



»Vi kunna ej annat än, i likhet med de flesta, som skrif- 

 vit öfver husdjursskötseln, beklaga den ringa uppmärksamhet 

 detta djurslag hos oss röner. Ty de fördelar, dess underhål- 

 lande medför, äro så stora, att de mer än väl ersätta det 

 besvär och den omtanka man beh öfver egna detsamma. Vi 

 inse visserligen, att fåret ej någonsin kan hos oss vinna den 

 vigt det har uti Stora Britanien och andra länder, men för 

 folkets trefnad är det oundgängligen nödvändigt, att kött mer 

 ingår uti den dagliga födan, än hittills varit fallet, och det 

 är just underhåll af får, som möjliggör en ständig tillgång 

 på färskt kött, äfven för mindre jordbrukarehushåll. Men det 

 är ej ensamt och allenast i detta hänseende fåren äro vigtiga 

 för menniskans trefnad, ty utan underhåll af får och ett gan- 

 ska betydande antal sådana måste den i vårt klimat och för 

 klädedrägten så oundgängliga ullen, antingen umbäras eller 

 betalas med ett pris, som öfverssiger all höfva. Vi anse det 

 sålunda vara en samvetssak, att rekommendera underhållet 

 af får, åt alla landets jordbrukare.» Med dessa behjertans- 

 värda ord inleder Professor Sjöstedt sin försjenstfulla af- 

 handling om fårets ytterlära, och vi äro öfvertygade om, att 

 hvar och en, som varit i tillfälle att iakttaga, huru allmo- 

 gens får, i de flesta provinser och synnerligen i de norr- 

 ländska, om icke alldeles vanvårdas, åtminstone på långt när 

 icke egnas den omsorg, som de för sin trefnad och utveck- 

 ling äro i behof af, utan betänkande skall instämma deruti. 

 Det är visserligen sann t, som man anmärkt, att vårt sträfva 

 klimat lägger ett väsendtligt hinder i vägen för en rikligare 

 ullproduktion, och att således de båda syften, man afser med 

 fårens underhåll, nemligen kött- och ullproduktionen, svår- 

 ligen låta hos oss förena sig; men man må dock icke förbise, 

 att den sednare i alla händelser måste blifva en särdeles 

 värdefull biprodukt jemte den förra. 



