352 IDISLARE. 



Hos oss klipper man vanligen fåren 2 gånger årligen, 

 om våren, innan de utsläppas på betet, och om hösten, då 

 de tagas derifrån. Ullen är icke allenast af olika godhet hos 

 de särskilda fårslagen och individerna, utan äfven af en skilj- 

 aktig beskaffenhet på de olika kroppsdelarna hos' ett och 

 samma får. Sålunda är den ull, som växer långs ryggen, 

 från manken till svansroten, och på nedre delen af halsens 

 sidor vanligen bäst; den på låren, halsens öfre kant och på 

 buken sämre; den på pannan, kindbenen, underarmen och 

 hasen sämst. Hos ett så kalladt ullfår bör ullen vara ymnig, 

 fin, stark och elastisk. Föröfrigt är det endast den hvita 

 ullen, som kan antaga ren och klar färg vid tygers färgning. 

 All annan är endast användbar till simplare arbeten. 



Skinnet beredes och brukas af allmogen till vinterpelsar, 

 med köttsidan vänd utåt och håren inåt, samt föröfrigt till 

 fållar, täcken o. s. v. Afven brukas de beredda lamskinnen 

 för åtskilliga andra ändamål. 



Köttets, talgens och mjölkens användning är allmänt känd. 



1. Af utländska, till de getartade idislarnes grupp hörande 

 djurarter, vilja vi, efter Döbner, anföra följande: 



Antilop-slägtet (Antilope Linn.). Kroppen smal, välformad, 

 med en slät, åtliggande hårbeklädnad; hakan merändels skägglös; 

 hornen vanligen trinda, glatta och ringlade; öfverläppen fårad; tår- 

 gropar tydliga eller inga; svansen antingen kort eller lång, i sed- 

 nare fallet vanligen försedd med en tofs af längre hår i spetsen, 

 sällan helt och hållet långhårig; spenarna 2 eller 4. — Detta slägte 

 innefattar en hel mängd arter, hvilka, i afseende på storlek och 

 kroppsform, sinsemellan förete många skiljaktigheter. Många äro 

 smärta och hjortlika, andra hafva i sitt yttre en viss överensstäm- 

 melse med getterna och åter andra erinra i detta hänseende om de 

 oxartade idislarna eller om hästarna. De lefva vanligen i större 

 eller mindre sällskaper, flockar eller hjordar. Somliga hafva sina 

 tillhåll i höga, klippfulla bergstrakter, andra bebo slättlandet. De 

 äro alla skygga och vaksamma samt begåfvade med en skarp syn 

 och ett fint väderkorn. Köttet är ganska smakligt och huden an- 

 vändes till läder. 



Detta stora slägte har blifvit sönderdeladt i flera småslägten. 

 Endast 2 arter tillhöra Europas fauna. 



1) Gemsen (Antilope 1. Gapella rupicapra Linn.). Om som- 

 maren rödbrun, med strupen och hufvudet gulaktiga, det sednare 



