358 



IDISLARE. 



Dvergoxen (Bos longifrons), hvilka blifvit beskrifna i Skand. Fauna 

 af Prof. Nilsson, 



När nötkreaturen öfvergått i tamt tillstånd och hvarest 

 detta först skett, kan man numera omöjligt afgöra; men säkert 

 är att detta inträffat långt före den historiska tiden. Oxen 

 omtalas redan såsom tam i de österländska och sydeuropeiska 

 folkens äldsta urkunder, och kon Audumbla förekommer, såsom 

 bekant är, i en af nordens äldsta myther. 



Till den skandinaviska norden hafva nötkreaturen påtag- 

 ligen först blifvit införda från den germaniska kontinenten af 

 de invandrande folkstammar, som idkade åkerbruk. »Oxens 

 tämjande», säger Prof. Nilsson, »förde .småningom från det 

 kringvandrande nomadlifvet till fästandet vid bestämda bonings- 

 platser, till åkerbruket och egoväldet. Ock jordens fördelning 

 mellan egare med bestämda gränser utgjorde väl första grunden 

 för allt egentligt statsskick och all nationalförmögenhet.» 



Nötkreaturen kunna numera räknas såsom de allmännaste 

 bland alla Skandinaviens husdjur, och de hafva inom landet 

 nära nog samma geografiska utbredning som fåren. Man finner 

 också af dem, liksom af de Öfriga husdjuren, en otalig mängd 

 varieteter och racer, hvilka, i olika länder och under inflytandet 

 af olika lokala och klimatiska förhållanden samt derjemte ge- 

 nom djurens särskilda behandling, skötsel och vård, småningom 

 uppstått och utbildat sig. 



1. Vi vilja nu i korthet (efter Sjöstedt, Lindeqvist, Giebel 

 m. fl.) redogöra för de vigtigaste nötkreatursracerna i olika länder, 

 och på samma gång antyda, hvilka ibland dem, som redan finnas 

 eller anses böra införas hos oss. 



Tillfölje af det inflytande, som betets olika beskaffenhet i flera 

 länder, efter jordmån och olika lokala förhållanden, utöfvar på upp- 

 komsten och utvecklingen af de särskilda nötkreatursracerna, kan 

 man indela dessa i 3 temligen distinkta grupper eller hufvudracer, 

 nemligen : 



1) Berg- eller Höglands-racer, hvilka genom att ständigt beta 

 i bergstrakter erhålla följande egendomligheter: Hufvudet bredt och 

 kort; öronen inuti starkt håriga; hornen ofta bakåt eller uppåt 

 riktade Halsen tjock och kort, med en temligen långt nedhän- 

 gande hudfåll eller s. k. dröglapp. Kroppen undersätsig, bakdelen 

 gröfre och starkast utbildad, med det breda korset något högre än 



