IDISLAllE. 



359 



ryggen och länden; buken hvälfd eller tunnlik. Benen teraligen 

 korta, grofva och muskelfulla. Svansen högt ansatt. 



Såsom representanter för denna, grupp kan man företrädesvis 

 betrakta de i södra Europas alptrakter förekommande nötkreaturs- 

 racerna. nemligen: de Schweiziska (med undantag af den i kan- 

 tonen Bern förekommande skäckiga racen), hvilka hafva en olika 

 färgteckning och förekomma under olika benämningar, såsom 

 Schwyzer-, Hasli-, Freiburger- med flera racer, samt vidare de Ty- 

 rolska, Sydbairiska, Steiriska, Kramska m. fl. racer. Till denna 

 grupp torde man äfven kunna räkna den i våra norrländska land- 

 skaper förekommande s. k. Herjeåclals- eller Fjellracen, hvilken igen- 

 kännes på sin starka, undersätsiga kroppsbyggnad, på sitt stora, 

 vanligen hornlösa hufvud och på sin kroppsfärg, som antingen är 

 helt och hållet hvit, eller hvit med smärre bruna fläckar. 



2) Slätt- eller Låglands-racer, hvilka genom att ständigt hafva 

 sina tillhåll och beten på stora, jemnä och oftast sidländta eller 

 sänka slätter, erhålla följande egendomligheter: Hufvudet långdraget 

 och smalt; hornen nedåt böjda och framåt riktade. Halsen lång, 

 smal och utan nedhängande hudfåll eller dröglapp. Kroppen tem- 

 ligen stor, framdelen starkast utvecklad; buken mindre hvälfd än 

 hos bergracerna; korset bredt, kort och stupande. Benen spensliga 

 och höga. Svansen lång och djupt ansatt. Färgen oftast mörk. 

 svart- eller brunskäckig. 



Denna grupp representeras hufvudsakligen af de s. k. Nord- 

 sjöracerna, som förekomma i det nordvestra Europas kusttrakter. 

 De mest bekanta bland dessa racer äro: a) Friesiska racen, med 

 stark kroppsbyggnad, långt bakåt ställda öron, framåt och något 

 utåt riktade horn, samt vanligen rödbrun färg : — b) Oldenburgska 

 racen, med kort och temligen undersätsig kroppsbyggnad, bågfor- 

 migt böjda horn, hvilkas spetsar vetta något inåt, samt svart eller 

 skäckig färg; — c) Holländska racen, som är ganska storväxt, har 

 ett långdraget, smalt hufvud, med korta, framåt riktade och i spetsen 

 inåt böjda horn, samt vanligen svart- och hvitbrokig, stundom blå- 

 grå, svart, brun eller hvit färg. Denna race berömmes ganska 

 mycket, icke blott för sin storlek, utan äfven för sin mjölkrikhet, 

 i hvilket sednare fall den knappast öfverträffas af några andra racer. 

 Man har till och med exempel på stora och välfödda holländska 

 kor, som gifvit från 8 ända till 15 kannor mjölk om dagen och 

 årligen omkring 1,500 å 2,000 kannor. Men de fordra för att 

 väl trifvas både ymnigt sommarbete och saftigt vinterfoder. Oxarna 

 hafva deremot mindre värde såsom dragare, och i afseende på kött- 

 rikhet står denna race betydligt efter de engelska. Hos oss är den 

 holländska boskapsracen känd sedan lång tid tillbaka, synnerligen i 

 Skåne, der större hjordar af densamma förekomma. Men den passar 



