ENHOFVADE DÄGGDJUR. 



371 



rudimenter till de outvecklade sidotårnas mellanfotsben. — Hvad 

 de inre delarna angår, så vilja vi blott i korthet anmärka, att 

 magen är enkel, tarmkanalen mycket lång, förhållande sig till 

 kroppens längd såsom 8:1, med grof blindtarm, och lefvern 

 tvåflikig, utan gallblåsa. 



De vilda hästarterna förekomma endast i gamla verlden, 

 nemligen de mera enfärgade — hästen och åsnan — i de asia- 

 tiska steppländerna; de mörkrandiga — zebran och quaggan — 

 i det sydliga Afrika. De tama arterna, synnerligen hästen, 

 hafva deremot för närvarande en mycket vidsträckt utbredning 

 både inom och utom vår verldsdel. 



1. Hästen (Equus Caballus Linn.). Kroppsfärgen mycket 

 varierande ; öronen räcka icke, då de framläggas, öfver midten 

 af hufvudet; svansen ända ifrån roten beväxt med långa tagel. 



Namn: Sv. Häst; hannen: Hingst, kastrerad: Häst; honan: 

 Sto, Märr; unga djur: Unghäst, Ungsto, Föl; Norr. Hest, Mcer 

 o. s. v. 



Hästen utmärker sig framför de flesta bland sina stam- 

 förvandter icke blott genom sin stolta hållning och sina väl 

 proportionerade former, utan äfven genom sin storlek, styrka 

 och uthållighet. Genom dessa egenskaper, i förening med ett 

 lifligt temperament och ett fogligt sinnelag, blifver han för 

 menniskan vid många af hennes företag ett särdeles nyttigt 

 djur. Men dessa yttre och inre egenskaper hos hästen hafva 

 dock under tidernas lopp och under inflytandet af de mest 

 olikartade kulturförhållanden, antagit en mängd förändringar, 

 hvarigenom den ursprungliga karakteren hos detta djur i all- 

 mänhet gått mera förlorad, än hos boskapsdjuren och de mång- 

 klöfvade tamdjuren. Hos de särskilda hästracerna är hufvudets 

 form ofta ganska olika. Den mest vanliga och vackraste är 

 den raka hufvudformen, hvilken igenkännes derpå, att hufvudet 

 utlöper i en rak linie från den breda pannan till nässpetsen 

 och synes framtill liksom tvärt afhugget. Andra former förete 

 de s. k. gamshufvade hästarna, hos hvilka hufvudet, sedt ifrån si- 

 dan, utlöper i en båge från pannan till öfverläppen; de fårhiifvade, 

 hos hvilka isynnerhet pannan bildar en båge; de harhufvade, 



