374 



ENHOFVADE DÄGGDJUR. 



nos, med stora näsborrar; lång, välformad och med fint tagel för- 

 sedd hals; bredt och rymligt bröst, med hög manke; kort och stark 

 rygg, med vackert, afrundadt kors; smala, senfulla ben; högburen 

 och högt ansatt svans, beväxt med rikt och fint tagel; samt van- 

 ligen hvit eller brun kroppsfärg. Den arabiska hästen är liflig, 

 uthållig och modig samt läraktig och trogen mot sin vårdare. De 

 persiska hästarna likna de arabiska, men äro större, hafva smalare 

 hals och bröst samt mera långsträckt kroppsbyggnad. De ädlaste 

 hästar af denna race härstamma från provinserna Irak och Fars. 

 De tscherkassiska, från nordsidan af Kaukasus, härstamma äfven 

 från de arabiska, men äro starkare, större och oftast skimlar. De 

 kabardiska och georgiska äro föga afvikande från de föregående; 

 men de natoliska utmärka sig deremot genom en större storlek, 

 smalare hals och smärtare kroppsbyggnad. De tartariska hästarna 

 äro af mindre storlek, hafva litet hufvud lång hals, starka ben och 

 smala hofvar. De äro kraftiga, snabbfotade och uthålliga samt der- 

 jemte modiga och läraktiga. De kirgisiska hästarna äro fårhufvade, 

 hafva smalt bröst och mindre storlek. De mongoliska äro små, 

 men starka och snabbfotade. De kalmuckiska äro högbenta, mindre 

 starka, rädda och vilda. De indiska, sumatrensiska, japanska och 

 chinesiska äro i intet hänseende utmärkta. 



I Afrika underhållas förträffliga hästar af arabisk race. Af 

 dessa äro de egyptiska storväxta och i många hänseenden särdeles 

 utmärkta. De nubiska stå föga efter de arabiska i skönhet, och äro 

 tillika stora, starka och kraftiga. De anses såsom de förnämsta 

 bland Afrikas hästracer. De berbiska skilja sig ifrån de arabiska 

 genom en mera afrundad hals, smalare hufvud, finare man och 

 mera välbildade extremiteter. 



En stor del af de hästracer, som förekomma i södra Europa, 

 härstamma utan tvifvel från de berbiska och hafva blifvit öfver- 

 förda från Afrika af Mohrerna. De ädlaste och mest berömda af 

 dessa hästracer finnas i det sydliga Spanien, i provinserna Andalu- 

 sien, Grenada och Estremadura. De utmärka sig genom sin ståt- 

 liga gestalt och sina afrundade, sköna former. Eljest hafva de 

 spanska hästarna vanligen ett stort hufvud, bågböjd näsrygg, hög- 

 nacke, lång man, bredt bröst och merändels brun, sällan svart eller 

 grå kroppsfärg. Från de andalusiska, arabiska och berbiska hä- 

 starna härstamma äfven de neapolitanska, sicilianska och sardinska. 

 De italienska äro stora och starka samt hafva en vacker kropps- 

 byggnad; men obändiga och föga läraktiga. De turkiska hafva stor 

 öfverensstämmelse med de asiatiska, äfvenså de ungerska och sie- 

 benburgska. 



I England, hvarest hästskötseln företrädesvis bedrifves med stor 

 omsorg, finnas många olika racer. Bland dessa är den s. k. 



