MÅNGKLÖFVADE däggdjur. 



381 



öronen, länden och svansen äro mera öfverensstämmande med 

 samma kroppsdelar hos hästen. I bergiga länder nyttjas mul- 

 åsnan till riddjur och att bära tunga bördor. Hon berömmes 

 mycket för sitt tålamod, sin uthållighet och säkra gång i klipp- 

 fulla och obanade bergstrakter. Hos oss är hon sällsynt. 



2) Muldjuret (Hinnus), uppkommen genom hingstens och 

 åsnehonans parning, är liten, ful och trög. Finnes troligen 

 icke hos oss. 



1. Till detta slägte höra äfven följande arter: a) Dschiggetai 

 (E. Hemionus Pall.), gulbrun med svart man och en svart linia 

 längs ryggen; under hvitaktig. Står i afseende på storleken midt 

 emellan åsnan och hästen. Lefver i små hjordar och bebor Asiens 

 sandstepper. — b) Zebran (E. Zebra Linn.), gulhvit med svarta 

 tvärband; af åsnans skapnad. Lefver i små hjordar i det södra 

 Afrika. Ar mycket skygg och låter svårligen tämja sig. — c) 

 Quaggan (E. Q-uagga Gmel.), på halsen och skuldrorna brun med 

 hvita tvärstreck, korset rödgrått, svansen och benen hvitaktiga. 

 Liknar i afseende på kroppsställningen mera hästen än åsnan. Be- 

 bor sydliga Afrika, der den lefver i hjordar af 50 — 100 stycken. 

 Låter lättare tämja sig än zebran, men kan dock ej blifva husdjur. 



VIII. OrdningeD: Mångklöfvade Däggdjur 

 eller Tjockhudar. 



Multungula 1. Pachydermata. 



De till denna ordning hörande däggdjur utmärka sig i all- 

 mänhet genom klumpiga och otympliga former, tjock och läder- 

 artad hud, som antingen endast delvis är beväxt med styfva 

 hår, eller också har en temligen tät och borstlik hårbeklädnad. 

 De hafva merändels ett stort hufvud, med små ögon, stora 

 eller medelmåttigt långa öron samt ofta en långdragen eller 

 snabellikt förlängd nos. Halsen kort och muskulös. Bålen 

 tjock. Benen korta, men temligen normalt utvecklade; föga 

 förlängda mellanhands- och mellanfotsben ; fötterna hafva 3 — 5 

 tår, som antingen alla stå bredvid hvarandra och samtidigt 

 under gåendet beröra marken, eller af hvilka endast de mel- 

 lersta beröra marken och de öfriga äro mera upplyftade. Hvad 

 tandbyggnaden angår, så har man dervid att bemärka många 



