MANGKLÖFVADE DÄGGDJUR. 



383 



byggd och beklädd af täta, borstlika hår, hvilka längs ryggen 

 äro längre och gröfre. Benen korta och smala; endast de två 

 främre tårna stödja under gåendet på marken, de två bakre 

 äro upplyftade och beröra marken på sin höjd med klöfspetsarna. 

 Spenarna talrika, ordnade i två rader längs buken. 



De vilda arterna lefva företrädesvis i sumpiga, vattenrika 

 skogstrakter, äro allätare och föröka sig mycket starkt. I nä- 

 stan hvarje verldsdel förekommer ett för densamma egendomligt 

 hithörande slägte. 



Den skandinaviska faunan hyser blott ett slägte nemligen: 



Svinslägtet (Sus Linn.). 



I båda käkarna 6 framtänder, af hvilka öfverkäkens äro 

 korta, underkäkens längre och framåt liggande. Hörntänderna 

 eller de s. k. be- 

 tarna äro utåt och 

 uppåt böjda, långa, 

 tresidiga och skju- 

 tande utom munnen. 

 Kindtänderna på 

 båda sidor i hvar- 

 dera käken 7, af 

 hvilka den innersta 

 är störst och de öf- 

 riga småningom af- 

 tagande i storlek framåt; i afseende på tuggytans beskaffenhet, 

 så äro de 4 innersta knöliga, med parställda knölar, de 3 främre 

 naggade och hoptryckta; den främsta på hvardera sidan i un- 

 derkäken mindre än de öfriga och mera framstående. 



Tandformeln: £ £ i t >J; = 44 tänder. 



Svinen äro glupska, envisa, oläraktiga och osnygga djur. 

 De lifnära sig hufvudsakligen af vegetabilier, såsom åtskilliga 

 frukter, rötter, späda växter o. s. v.; men tillgripa derjemte 

 äfven animaliska ämnen af åtskilliga slag, stundom till och med 

 halfruttna kadaver. Svinen försvara sig med ilska, då de blifva 

 anfallna och begagna dervid sina betar såsom fruktansvärda 



