392 



HVALDJUR. 



deremot hos hithörande däggdjur alltid är horisontal. Hufvudet 

 vanligen mycket stort, med bredt gap. Tänderna spetsiga och 

 vanligen kägelformiga, saknas stundom helt och hållet hos de 

 fullt utvuxna djuren, och ersättas då, på hvardera sidan i öf- 

 verkäken, hos vissa ibland dem af hornartade skifvor eller sa 

 . > kallade barder, hvilka fungera såsom en sil, då djuren intaga 

 föda. Näsborrarna ligga långt upp på hufvudets öfre sida, och 

 utgöras af de så kallade s-prutltålen, genom hvilka andningen sker 

 och genom hvilka det vatten, som med födan inkommeri mun- 

 nen, utsprutas i form af ångar?" Ögonen äro mycket små i för- 

 hållande till kroppens storlek och hafva sitt läge, ett på hvar- 

 dera sidan, nära mungipan. Utöron saknas. De främre extre- 

 miteterna äro fenlika, d. v. s. alla (leras särskilda ben äro 

 omslutna af en gemensam yttre hud. De bakre extremite- 

 terna saknas helt och hållet till det yttre. Ryggfena finnes 

 stundom, men utgöres då endast af en lös hud, utan att vara 

 understödd af något särskildt ben, Kroppshuden är naken, och 

 under densamma befinner sig ett tjockt lager af späck. Köns- 

 delarna äro belägna något framom analöppningen och honornas 

 ^ spenar ligga dolda i hvar sitt veck på deras sidor. De föda 

 ; ,/ ], eller högst två ungar. 



Hvaldjuren lefva uteslutande i vatten, men andas dock med 

 ^ 4(n lungor liksom de öfriga däggdjuren, och m^ste af denna anled- 

 -</ •' ning emellanåt upp till vattenytan för att hemta frisk luft och 

 utstöta den redan förbrukade. De lefva vanligen i det öppna 

 hafvet, sällan nära kusterna, och endast några få arter i de 

 varmare länderna gå upp i floderna. Om vi undantaga siren- 

 , djuren, som egentligen böra hänföras till en egen ordning (se 

 „ ^/ ?u* sid. 77), så ii f nära de sig alla af animaliska födoämnen, såsom 

 fisk, blötdjur, krustacéer o. s. v. Under olika årstider flytta de 

 ensamma, parvis eller i stora flockar från en trakt i hafvet till 

 ,v en annan. De röra sig med utmärkt snabbhet och ledighet i 

 vattnet, och skjuta fram med brusande fart genom hafsvågorna. 

 Den kraft, som dervid gör sig gällande, är koncentrerad i den 

 böjliga, starka och muskelfulla stjerten med sin breda, tvåflikiga 

 fena. Bröstfenorna deremot tjena blott till att hålla kroppen i 



jemnvigt och att reglera farten. 



