400 



H VALDJUR. 



Fenhvalarna äro lifliga och snabba djur. Då de harpuneras 

 lära de icke, liksom grönlandshvalen, rusa ned till botten, utan 

 simma deremot rakt framåt med mycken snabbhet, så att de 

 tillfölje deraf helt hastigt draga ut hela harpunlinan. Denna 

 måste följaktligen till förekommande af båtens kantring genast 

 kapas, och det är derföre i allmänhet icke rådligt att harpunera 

 dessa djur. De lifnära sig af fisk och lägre hafsdjur. 



Man känner flera arter af detta slägte. Inom Skandinavien 

 hafva 5 å 6 blifvit anträffade, men af dessa synes en numera 

 vara alldeles utdöd. De kunna indelas i tvenne grupper. 



l:sta Grupp en : 'Ryggfenan mycket hög, sällan helt liten, 

 sittande långt tillbaka. Bröstfenorna vanligen korta, 

 med jemna, ej vågformiga, framkanter. Kroppen 

 t r , å** * långsträckt. 



1. Rörhvalen (Bala?noptera Musculus Compan.). Ofvan 

 svart eller grå, under hvit ; barderna antingen ljusblå med hvita 

 streck, eller svartgrå med grålivita flammor; vertebrerna 61 — 62, 

 af hvilka 15 tillhöra ryggen. — Längd omkring 7 O fot. 



Angående denna hvals utbredning vilja vi, efter Prof. Lilljje- 

 BORG, anföra följande: »Rörhvalen förekommer i norra delen af 

 Atlantiska oceanen, i Nordsjön och Ishafvet samt ingår äf- 

 ven i Medelhafvet. Möjligen förekommer den äfven längre i 

 söder, samt i den norra delen af Stilla hafvet. Utanför ku- 

 sterna af Norrige tyckes den icke vara så sällsynt, ehuru den 

 sällan erhålles. Man känner att den åtminstone tre gånger der- 

 städes strandat: vid Kragerö 1837, vid Oster-Risör 1857, och 

 vid Bergen 1858. Några säkra bevis på dess förekomst vid 

 någon svensk kust känner jag icke.» 



2. Jättehvalen (Balaenoptera Gigas Eschricht.). Svart, 

 något ljusare under bakre delen af kroppen; undre sidan af 

 •wfggfenorna hvit; barderna svartbruna; ryggfenan mycket literi, 

 sittande på en tjock knöl; vertebr ernås antal omkring 55; ref- 

 benen 14 par. — Längd 70—80 fot, eller ännu större. 



Jättehvalen synes allestädes vara ganska sällsynt. Vid 

 Skandinaviens kuster har han, så vidt man vet, ännu icke 

 blifvit funnen. Han tillhör de arktiska hafven. 



