PUNGDJUR. 



417 



2) Myrslok-slägtet (Myrmecophaga Linn.). Munnen tandlös. 

 Öronen korta. Kroppen långhårig. Honorna hafva 2 eller 4 spe- 

 nar, men föda blott en unge årligen, som de en tid bära med sig 

 på ryggen. Hit höra: a) Stora Myrsloken (M. jubata Linn.), som 

 är svartbrun, med inblandade gulaktiga hår på halsen och ryggen; 

 svansen lång och yfvig; på de främre fötterna 4, på de bakre 5 

 starka klor; omkring 3 i fot lång. Finnes i Sydamerika. — b) 

 Tvåtåiga Myrsloken (M. didactyla Linn.), som ofvan är gulgrå, med 

 en mörk linie längs ryggen ; hårbeklädnaden mjuk och sidenglän- 

 sande; svansen, som är naken i spetsen, kan inrullas och göra tjenst 

 som gripsvans; på de främre fötterna endast 2, på de bakre 4 

 klor; af en ekorres storlek. Finnes i Sydamerika och klättrar i 

 träden. 



3) Myrkott-slägtet (Manis Linn.). Kroppen betäckt af stora, 

 hårda, skarpkantiga och hornartade fjäll. Tänder saknas. På alla 

 fötterna 5 starka gräfklor. Honorna hafva 2 spenar på bröstet. 

 Nattliga djur. Hit hor den Långsvansade Myrkotten (M. longi- 

 caudata Shaw.), med svarta och gulkantade fjäll; omkring 14 tum 

 lång, utom svansen, som är nära dubbelt längre. Förekommer i 

 vestra Afrika. 



III. Ordningen : Piingdjiir. 



Marsupialia. 



Pungdjuren liksom Kloakdjuren tillhöra, såsom vi redan sid. 

 77 uppgifvit, den andra serien ibland däggdjuren, som igenkännes 

 derpå, att fostret icke är förenadt med moderdjuret genom någon 

 moderkaka (se sid. 58), utan ligger fritt inom lifmodren och hemtar 

 sin näring ur de vätskor, som innehållas uti densamma, förmedelst 

 en enkel inbibition eller insugning genom ägghöljena. I afseende 

 på skelettet afvika dessa djur ifrån de föregående derigenom, att 

 bukkavitetens väggar understödjas af 2:ne framåt riktade och från 

 bäckenets främre kant utgående ben. Spenarna ligga på buken 

 insänkta i en särskild säck, eller dolda på ömse sidor af ' ett hud- 

 veck. Pungdjurens ungar framfödas i ett högst outveckladt tillstånd, 

 och äro till och med hos de temligen stora Känguruh-arterna vid 

 sin födsel knappt mer än tumslånga. De suga sig fast vid moder- 

 djurets spenar, och kringbäras på detta sätt till dess att de upp- 

 nått en sådan storlek, att de kunna hjelpa sig sjelfva. - — Pung- 

 djurens tandbyggnad är mycket olika hos olika slägten, äfvenså 

 dessa djurs lefnadssätt och födoämnen. Vissa arter lefva af varm- 

 blodiga djur och insekter, då de i afseende på tandbyggnaden hafva 

 en viss öfverensstämmelse med rofdjuren och insektätarne ; andra 

 åter lefva af vegetabilier, då deras kindtänder äro knöliga eller 



Zool. 1. Däggdjur. 27 



