— 66 — 



og nu blomstrende); Filago minima, Trifolium arvense, Weingært- 

 neria canescens, Agrostis vulgaris, Viola tricolor, ligesom Rødknæ 

 i meget stor Mængde. Der var nu i Juli Maaned 80 — 100 Cm. til 

 Grundvandet. 



I de ældre Marker er der meget færre og meget lavere 

 Eksemplarer af Viola ligesom af Rødknæ, men der er Antallet af 

 Jasione-RosQtiev og Teesdalia væsentlig forøget; dertil kommer: 

 Achillea Millefolium, mange Eksemplarer af Hypochæris radicata, 

 hist og her i utrolige Mængder, saa at Markerne gulner i dens 

 Blomstringstid ; Weingærtneria; Ranunculus acer; Ornithopus; Holcus 

 lanatus, Myosotis arenaria; Trifolium minus og arvense; Sagina 

 procumbens; Ly coper don og en hel Del Græsser. Men endnu er 

 Jorden meget aaben. 



Endnu ældre Marker var omtrent helt græsdækkede, 

 grønne og havde talrige Agrostis vulgaris, Airopsis præcox og 

 Røllikeplanter; desuden i Bunden Scleranthus perennis, Potentilla 

 anserina, Polytrichum piliferum, Hylocomier og Peltigera samt en- 

 kelte Calluna-PlanteY. — 



Stranden. Syd for Fyret tager Havet bort af Klitterne, som 

 derfor ud mod Havet staar med stejle, høje Vægge, i hvilke der ses 

 tydelige Lag af gamle, muldede Markoverflader, som Flyvesand har 

 lejret sig ovenpaa (Fig. 5). Vi saa ikke dette saa tydeligt nu, som 

 jeg tidligere har set, naar Vinterfloderne havde bortskyllet de løse 

 Masser, som med Tiden lejrer sig paa Skrænternes Fod og mere 

 eller mindre paa deres Overflader. Stranden syd for Fyret er ogsaa 

 forholdsvis smal. 



Stranden nord for Fyret er meget bredere og meget 

 rigere paa Skaller og Opdrift. Her var der mange begyndende 

 Klitdannelser omkring de isolerede Planter af Hjælme. Agropyrum 

 junceum saas derimod ikke. 



Vi passerede dernæst Danmarks vestligste Punkt, Blaavandshuk 

 (Fig. 6) og drejede ind i Klitterrænet. 



Klitterne ved Blaavand hører til de smukkeste og mest impo- 

 nerende, som vi har. Mod Vest er der hvide, „levende" Klitter 

 med dybe Kløfter og Indsænkninger ; øst for denne vestlige 

 Klitbræmme ligger brede , frisk grønne , blomsterrige Flader, 

 „Grønninger" (se Fig. 8), og øst for disse kommer der atter en 

 Klitkæde af mere dæmpede Klitter, hvis Bevoksning især er Graa- 

 ris og Revling foruden naturligvis Hjælme .og Marehalm. Først 

 længere mod Øst bliver Lyngen almindeligere. Øst for den anden 



