- 138 — 



terer, der adskiller Arier og Ætter indenfor Taraæacum-Slægten, af 

 en saaclan Beskaffenhed, at de raaa antages at hidrøre fra Lamarck- 

 ismens bestemte, af ydre Faktorer betingede, „Variationer" (o: 

 Ontogeneseformer), der er bleven arveligt fæstede, eller kan de 

 lettere forklares ved at antage, at de hidrører fra Darwinismens 

 „tilfældige", af en indre Udvikling i Kimplasmaet betingede Varia- 

 tioner; eller maa begge Forklaringer muligvis tages til Hjælp. Jeg 

 haaber, at fremtidige Undersøgelser over Arterne og deres geogra- 

 fiske Udbredelse vil give idetmindste nogle Bidrag til disse Spørgs- 

 maals Løsning. 



Tilsidst endelig dette. Ved en Blomsterplante-Slægt, der for- 

 merer sig parthenogenetisk, kan der blive Tale om, hvad man skal 

 kalde Art, da vi ikke her har Krydsningsproduktets forskellige Grad 

 af Frugtbarhed som Rettesnor. I en videnskabelig Undersøgelse 

 bør man naturligvis holde ude fra hinanden, hvad der er arveligt 

 forskelligt; hvad man vil kalde de adskilte Enheder, bliver tildels 

 en Skønssag, der delvis bestemmes af Hensynet til det praktiske 

 Behov. Men da en Sammenhobning af mange Navne — Arter, 

 Underarter, Varieteter, Undervarieteter, o. s. v. — er upraktisk, 

 mener jeg, at man i den videnskabelige Undersøgelse bør betegne 

 som Arter de Enheder, der har saadanne arveligt fæstnede Egen- 

 skaber, at der derpaa kan grundes en fast Beskrivelse, ved hvis 

 Hjælp de enkelte Enheder kan genkendes af Andre. 



Fordi man kan se en Forskel paa 2 Individer eller Individ- 

 Grupper, selv om Forskellen er nok saa stor, berettiges man naturlig- 

 vis ikke til at tale om Arter; har man derimod vist, at den nævnte 

 Forskel er arvelig under alle Forhold, mener jeg, at man er beret- 

 tiget til at tale om Arter, og kun da. De arveligt forskellige Ta- 

 raxacum-Former, som jeg har undersøgt, og som kan genkendes, 

 har jeg derfor kaldt Arter og benævnet dem som saadanne; de 

 Former, som jeg vel selv har Rede paa, men som idetmindste ikke 

 endnu kan gøres tilstrækkelig kendelige for Andre, kalder jeg 

 Ætter (g entes). 



