— 232 — 



og at saa den slet udviklede Vinge under Dyrets Hvile tilfældigvis 

 var bleven fanget af Planten; dog forekommer dette mig mindre 

 rimeligt. Thi paa den ene Side er Sammenhængen mellem Vingen 

 og Bladet saa inderlig, at Guldsmeden ikke formaaede at rive sig 

 løs, ja endog, efter at jeg havde taget den og Planten op paa 

 Haanden, igen flagrede ned paa Jorden uden at skilles fra den, 

 hvad der heller ikke var sket, i al Fald flere Maaneder efter, at 

 den var dræbt og lagt i Sprit (noget andet er selvfølgelig, at den 

 nu, efter flere Aars Henliggen, har løsnet sig fra Bladet), og man 

 faar derfor nødvendigvis den Forestilling, at Planten maa have haft 



2 : 3. 



god Tid til ret at fæstne sine Haar om Vingespidsen. Men paa 

 den anden Side er Guldsmeden endnu saa lidt udhærdet, at den 

 øjensynligt for ikke særlig mange Timer siden har forladt Nymfe- 

 huden, og dette giver os, mener jeg, et vigtigt Fingerpeg til den 

 rette Forstaaelse af Forholdet. Sagen er nemlig utvivlsomt den, at 

 den nysudviklede, ikke misdannede, Guldsmed er blevet hængende 

 fast med Spidsen af en af sine fine, bløde Vinger i det klæbrige 

 Blad, og i de Timer, der derefter er forløbne, og som Guldsmeden 

 har brugt til at tørre sine Vinger og give sit Hudskelet en vis 

 Fasthed, har Bladet kunnet faa ordentlig Tag i Vingespidsen. Uden 

 Tvivl har Guldsmeden søgt at befri sig, men har ved sine An- 

 strængelser kun opnaaet at give Vingen dens forkrøllede Form og 

 at faa dens yderste Spids snoet rundt; det sidste er ganske simpelt 



