— 233 — 



fremkommet ved, at Guldsmeden under sine Forsøg paa at komme 

 bort fra det, der holdt den fast, er kravlet eller muligvis, ved Hjælp 

 af de tre frie Vinger, er flagret afsted, men er bleven tvungen til 

 at bevæge sig i Kredsgang; den Spænding, der derved fremkom i 

 hele Vingen, har frembragt en Snoning i dens svageste, yderste Del. 

 Guldsmeden er saaledes i dette Tilfælde bleven vanskabt ganske 

 paa samme Maade, som det stundom kan hænde andre Insekter, 

 der paa en eller anden Maade kommer under ugunstige Forhold 

 lige efter Fludskiftet. Da denne Forklaring selvfølgelig nødvendiggør, 

 at der lige ved Siden af Solduggen har været Vand, hvorfra Nymfen 

 har kunnet kravle op, nævner jeg, for Fuldstændighedens Skyld, at 

 Solduggen just stod imellem Tørvemos i Randen af en næsten ud- 

 tørret Pyt. Det forstaar sig af sig selv og behøver naturligvis ingen 

 videre Drøftelse, at Solduggen ikke har haft eller har villet kunne 

 faa nogensomhelst Nytte af saaledes at fange en Guldsmed, for ikke 

 at sige en Guldsmedevinge. Det hele Forhold har da ogsaa nær- 

 mest Karakteren af en Kuriositet, men paa den anden Side dog af 

 en saa usædvanlig Art, at jeg har troet det Umagen værd at skænke 

 den Omtale i disse faa Ord. 



København, 5te Januar 1903. 



Senere Tilføjelse. Efter at ovenstaaende allerede var sat. 

 har Hr. Docent, Dr. phil. Kolder up Rosen vinge været saa elsk- 

 værdig at henlede min Opmærksomhed paa en Notits 1 ), vedrørende 

 et lignende Æmne, af hvilken jeg her til Sammenligning vil anføre 

 Hovedpunkterne. Forfatteren fortæller, hvorledes han i en Tørve- 

 mose i Omegnen af Danzig har set talrige Dagsværmere gjorte til 

 Bytte af Drosera anglica Huds.; det var som Regel Hvidsværmere, 

 saavel Pieris rapœ L. som ganske i Særdeleshed P. Daplidice L.; 

 foruden disse iagttog han kun en enkelt, lille Perlemodersværmer. 

 Flan havde endog Held til i flere Tilfælde at iagttage, hvorledes 

 Fangsten gik for sig; Sommerfuglen blev, mener han, skuffet af 

 Sekretet paa Bladene og slog sig, i den Tro, at det var Honning, 



*) H. von Klinggraeff: Schmetterlingsfang der Drosera anglica Huds. (Sehr, 

 d. naturf. Ges. in Danzig, VII, 3, 1890). 



