— XXXVIII - 



Mødet den 14. Februar 1903. 

 Mag. M. P. Porsild gav et Referat og Kritik af M. Rikli: Die 



pflanzlichen Formationen der Arktis. 



Musæumsinspektør C. H. Ostenfeld meddelte derefter nogle Bemærknin- 

 ger om danske og svenske Eksemplarer af „Euphorbia esula L." 

 Ise S. XXVII— XXIX). •■ 



Mødet den 14. Marts 1903. 



Mag. A. Mentz gav Meddelelse om Engene ved Skals Aas Udløb. 



Til en tidligere Meddelelse om Skal-Aa-Dalens Humusarealer og deres 

 Vegetation (Botan. Tidsskrift, 24. Bd., S. LV — LXL) føjes her nogle Bemærkninger 

 om Engene nærmest Aaens Udløb. 



Skals Aa udmunder i Hjarbæk Fjord. Dels langs den søndre Kyst af 

 Fjorden, dels Øst for Jærnbanelinien, altsaa omkring Aaens Munding, findes 

 Enge, som ved en løselig Opmaaling paa Generalstabens Maalebordsblade 

 andrager mindst 200 Tdr. Ld., og som i det væsentlige har ensartede Vegetations- 

 forhold, vidt forskellige fra dem, vi træffer længere Øst paa. Det er en temmelig 

 mager Form af Strandenge (kfr. E. Warming, Plantesamfund, S. 262), en 

 Form, der passende kan kaldes Fjord enge, saa meget des bedre som Befolk- 

 ningen altid benytter dette Navn. 



Langs den søndre Kyst af Fjorden har Engene den højere Strand- 

 engs typiske Vegetation. Man træder her paa den faste og ganske plane Græs- 

 bund. Jordsmonnet har i Overfladen en ret moragtig Beskaffenhed (i forskellig 

 Dybde), men under Morlaget bliver Bunden klæget. Juncus G er ar di og Glyceria 

 maritima danner tilsammen Hovedbestanddelen af Græsdækket; dertil slutter 

 sig Agrostis alba og Festuca rubra, der begge findes i de for Strandengen 

 karakteristiske Former. I Slutningen af Maj (kun paa denne Aarstid har jeg 

 endnu haft Lejlighed til Besøg paa disse Enge) er Græsdækket ikke mere end 

 ca. 10 Cm. højt, men de for de enkelte Arter ejendommelige Farvetoner giver 

 et ret godt Holdepunkt for Arternes Fordeling. Harrilgræssets mørke Pletter, 

 der som sagt er den rent overvejende Del af Glumiflor-Vegetationen, veksler 

 med de lysere Partier af Agrostis alba og spredt Alopecurus geniculatus. Kun 

 Festuca rubra er hist og her i Færd med at skride. Som Følge af den tidlige 

 Aarstid var ogsaa de paa Strandenge almindelige „Urter u endnu meget tilbage 

 i deres Udvikling. Aster Trifolium syntes ikke at være synderlig hyppig, der- 

 imod var Triglochin maritimum meget rigelig; ligeledes hyppige: Flantago 

 maritima og de halofile Former af Leontoclon autumnalis og Odontites rubra. 

 Sikkert vilde man paa et senere Tidspunkt finde endnu flere Arter. — Den her 

 omtalte Del af Fjordengene oversvømmes om Vinteren omtrent helt ind til 

 Foden af Bakkerne, hvor Vegetationen naturligvis ændres betydelig. Ud mod 

 Fjorden begrænses Engene af en skarpt afskaaret Brink, der ofte er brudt itu 

 af Bølgeslaget; der sker ingen som helst Tilvækst udadtil. 



Øst for Jærnbanelinien bevarer Fjordengene — som allerede nævnt 

 — i det væsentlige deres Karakter. Dog syntes Aster Trifolium og Glyceria 

 maritima helt at mangle. Heleocharis palustris fandtes ofte jævnt indblandet 

 mellem de øvrige Glumiflorer, og mange Steder dækkede Trifolium repens 

 ganske Bunden mellem de spæde Græsskud. Ogsaa Phragmites rejiens træffes 

 undertiden i Mængde. Af Mosser forekommer som sædvanlig kun faa paa 

 Strandenge; her bemærkedes Hypnum polygamum. De øverste Lag er kraftige 

 Morlag; derunder Klæg. En Gennemsnitsanalyse af 5 Prøver for de i Vand 

 opløselige Klorforbindelser gav det Resultat, at der i de øverste 30 Cm. fandtes 



