— XLI — 



Kortet. Grænsen er naturligvis ikke skarp; Fjordengen aftager, selv om Vege- 

 tationen er nogenlunde bevaret, i Frodighed henimod Grænsen, og de afløsende 

 Formationer er straks ikke klare. Nord for Aaen ligger Grænsen langt vest- 

 ligere end Syd for den; her er overhovedet kun en ringe Strækning Fjordeng. 



Fjordengene er af større økonomisk Værdi end nogen naturlig Eng eller 

 Mose langs Skals, selv om Værdien af Engene indenfor Jærnbanedæmningen er 

 noget synkende. 



Mine første Iagttagelser over Skals-Aa-Dalens Enge og Moser skete i 

 Efteraaret 1901 ; ved Besøg i Forsomren 1902 paa lignende Arealer nærmere 

 Aaens Udløb (Vest for Bjergegrav) har jeg kunnet supplere det tidligere sete 

 med Erfaringer, som den sene Aarstid i 1901 ikke tillod at gøre. Jeg skal 

 foreløbig blot nævne enkelte Punkter, og først omtale nogle Carex-Arters 

 Forekomst. 



Carex gracilis vokser dels umiddelbart indenfor den sædvanlige Vegetation 

 af høje Græsser og Skærmplanter langs Aaens Bredder, dels paa lavere Partier 

 af Aira- og Carex Goodenovii-Eng. Begge Steder danner den meget ofte 

 store og rene Bevoksninger — Carex gracilis-Enge, der er en Grad fugtigere 

 end Aira- og Carex Goodenovii-Engene. Dog findes den som Regel paa saa 

 fast Bund, at den kan mejes med Le. Dens Rhizomer, der gennemvæver 

 Jordsmonnet, det af Aaejjis Vand afsatte Dynd og Sand, bidrager i meget høj 

 Grad til at gøre Bunden fast. Ofte finder man langs Skals Aa Partier, der 

 tidligere var Bugter, men som nu er blevet til fast Eng ved Hjælp af Carex 

 gracilis. Denne Plante er ikke økonomisk værdiløs; tværtimod ædes den 

 baade i frisk Tilstand af Kreaturerne og efter Sigende endnu hellere som Hø; 

 den hører heller ikke til de mest stivbladede Carex-Arter, og den giver en 

 temmelig fyldig Hømasse. I de vestligere Egne af Jylland har Carex gracilis 

 en ikke ringe økonomisk Betydning; store Partier af de fugtigste Enge langs 

 Skern Aa — saaledes mellem Skern og Lønborg, hvor jeg kender Forholdene 

 bedst, — er bevoksede af denne Art; Beboerne samler den omhyggelig (i gun- 

 stige Aar slaas den to Gange) og vurderer den som et godt Fodergræs. 



Ved Efteraarstid havde jeg enkelte Steder fundet afhugne Tuer af en 

 anden Carex, som jeg ikke med Sikkerhed kunde henføre. Om Foraaret fandt 

 jeg fra Bjergegrav Vest paa hist og her større lysegrønne Pletter af den samme 

 Art, som viste sig at være Carex caespitosa. Den danner i Carex Goodenovii- 

 Engen meget skarpt begrænsede Bevoksninger baade formedelst dens Farve og 

 derved, at Tuernes faste Dele hæver sig nogle Tommer over den øvrige Vege- 

 tation. Dens Tuer er meget kompakte. Som Følge af den tueformede Vækst 

 breder den sig ikke stærkt, og den kommer paa intet Punkt af Skals-Aa-Om- 

 raadet til at danne større Bevoksninger, hvilket er saa meget des heldigere, 

 som den sikkert hører til de Carex- Aviev, der ikke ædes af Kreaturerne; hvor 

 disse havde Lejlighed dertil, var den stedse' vraget. Overhovedet er C. caes- 

 pitosa ikke just hyppig indenfor det nævnte Omraade. 



Vest for Viborg-Skals-Vejen, men inden Grænsen for Fjordengene danner 

 ogsaa Carex disticha rene Bevoksninger af ikke helt ubetydelig Udstrækning — 

 Carex disticha-Enge, der omtrent er parallele med Carex Goodenovii-Engene, 

 men dog kræver lidt større Fugtighed. Hvor Bevoksningerne ikke helt bestod 

 af C. disticha, fandtes desuden en ikke ringe Mængde Hierochloa odorata og 

 Anthoxanthiwi, Carex Goodenovii og af Urter især Leontodon autumnalis. 



