— 86 - 



overhovedet ikke udvikles, medens de hypotrofe Skuds Retning 

 falder sammen med Moderaxens, førend denne bøjer opad. Det er 

 dog her sjældent, at de forskellige Skudgenerationer, der hos Bru- 

 guiera sammensætter et Sympodium, ligger saa smukt i Forlængelsen 

 af hinanden som hos denne Art, hvor det virkelige Forhold i 

 Tidens Løb ganske skjules for en overfladisk Betragtning. De epi- 

 trofe Sideskud, der dannes paa vandrette Grene, voxer lodret opad 

 (jfr. Avicennia's epitrofe lodrette Grene), men de opnaar sjældnere 

 nogen betydelig vegetativ Kraft; naar de forgrener sig, sker dette 

 som ovenfor beskrevet for lodrette Skud; ofte afslutter de snart 

 deres Væxt med Dannelsen af en terminal Blomsterstand og tørrer 

 derefter hen og stødes af. De lodrette Dele af de kraftige hypotrofe 

 Sidegrene voxer videre i tiere eller færre Væxtperioder og forgrener 

 sig dannende radiært ordnede Grene, indtil de tilsidst afslutter 

 deres Væxt med Dannelsen af Blomsterstand. 



Bladene (se Fig. 43). 



Bladene, som mangler Axelblade, staar spredt i 2 A> Skrue. 

 Bladpladernes Længde. . . | 4,5 — 7 cm. (hele Bladets Længde, idet 

 Bladstilkens - ... | en bladkødfri Stilk knap lader sig adskille) 

 Bladpladens Bredde 1,5—2,5 cm. 



Bladene er meget smalle, spatelformede eller smalt omvendt 

 ægformede og næsten stilkløse; de er afrundede ved Spidsen, spidse 

 ved Basis. I Reglen er de helrandede, men undertiden svagt rund- 

 takkede. De er tykke og kødfulde, lysere eller mørkere grønne, 

 glinsende og af næsten ganske ens Udseende paa Over- og Undersiden. 

 Ogsaa i den indre Bygning er de helt eller tilnærmelsesvis isolaterale 

 (se Areschoug 1. c. Taf. XIII, Fig. 7 og 10). Som nævnt, er Bladene 

 samlede i Duske eller Rosetter i Grenenderne; Antallet af Blade i 

 hver Dusk er ca. 4 — 8. De fleste af de løvbladbærende Skuds 

 (eller Skuddeles) Retning nærmer sig til den lodrette. Bladene 

 staar stejlt, oftest dannende en Vinkel paa ca. 45° med Vertikalen. 

 Tillige er Bladene meget ofte ved Drejning om Længdeaxen stillede 

 saaledes, at Pladerne kommer til at staa i Planer, der enten er 

 lodrette eller nærmer sig til at være lodrette (jfr. Sonneratia p. 79). 

 At denne Stilling maa beskytte dem mod de kraftigste lodrette Sol- 

 straaler, er indlysende, men ved Drejningerne opnaas det endvidere, 

 at Bladene i ringere Grad kommer til at skygge for hverandre, 

 naar Antallet i Duskene er stort, end hvis ingen Drejning havde 

 fundet Sted. 



