- 228 — 



gennem Blomsterstilken omtrent til dennes Grund. Af Blomster- 

 stilkens Karstrenge, som ses i Fig. 5, gaar a og b ud i Biosteret, 

 medens c løber op i Frugtknudens Rygsømme. 



Som det ses i Fig. 5, er der i Blomsterstilk-Kanalernes indre 

 Hjørne en dyb men meget smal Fure, nf; i den yderste, mod 

 Kanalerne vendende Del af Furerne, slutter disses Sider næsten 

 ganske sammen, medens de i den inderste Del viger mere eller 

 mindre fra hinanden, hvorved der dannes en meget snever Kanal; 

 disse Furer fortsættes op paa Frugtknuden paa dennes Bugsømme, 

 Fig. 6 og 7, nf; her er Hudcellerne paa Furernes tætsluttende Rande 

 forsynede med Papiller, der griber ind mellem hverandre, og hvis 

 Overflade er udstyrede med Kutikularstriber , hvilket iøvrigt ogsaa 

 er Tilfældet med Overfladen af Frugtknudens øvrige Hudceller. 



Hos adskillige Liliaceer, f. Eks. Antkericum, Ornithogalum og 

 Allium, findes der i hver af Frugtknudens Skillevægge en honning- 

 dannende Vægkirtel eller Septalkirtel. Som Tværsnittet i Fig. 7 

 viser, tindes der ogsaa saadanne Kirtler hos M. bi-flora. I den 

 mellemste Del af Frugtknuden er disse Kirtler ganske indelukkede 

 (Fig. 7, yi)\ i den øverste Del af Frugtknuden kommer de derimod 

 frem til Overfladen og munder ud i de ovenfor omtalte Furer 

 (Fig. 7, m). Jeg har ikke hos M. biflora haft Lejlighed til at under- 

 søge, hvorledes det her forholder sig med Honningafsondringerne i 

 Vægkirtlerne; men der er ikke nogen særlig Grund til at tvivle om, 

 at Honningen her, ligesom hos de andre Liliaceer med Vægkirtler, 

 løber ned gennem Furerne paa Frugtknudens Bugsømme til Frugt- 

 knudens Grund og derfra videre ned i Blomsterstilkens Kanaler, til 

 hvis Bund de nævnte Furer jo tortsættes. Honningen vil saaledes 

 samles paa Bunden af Kanalerne; men da disse er 10—18 Ctm. 

 lange og tillige ganske snævre, kan kun meget langsnablede Insekter 

 naa Honningen; jeg formoder derfor, at vi i de foran skildrede 

 Bygningsforhold rnaa se en ejendommelig Tilpasning til Bestøvning 

 ved langsnablede Insekter, formodentlig Aftensværmere; det bør i 

 denne Sammenhæng bemærkes, at Blomsterne er fuldt aabne om 

 Natten og paa Grund af deres skinnende hvide Farve meget iøjne- 

 faldende. Lindley skriver (I.e.): „Perianthium .... per plures dies 

 apertum, nec noctu clausuni, ut saepe hujus ordinis mos est". Jeg- 

 vil tillige minde om, at vi fra M. biflora's Hjemstavn, Mejiko, kender 

 i det mindste én Plante til, som har et Blosterrør, der i Længde 

 omtrent svarer til M. biflora's Kanaler, nemlig Mirabilis longiflora, 

 hvis Blosterrør kan blive indtil 14 Ctm. langt og maaske endnu 



