Om den saakaldte „Spredningsevne" 

 hos vore Træarter. 



Af 



L. A. Hauch. 



Vort Lands Skove behandles for den ganske overvejende Del 

 paa en saadan Maade, at den enkelte Skov kommer til at bestaa 

 af en Række adskilte Bevoksninger af samme Træart i samme Alder, 

 opstaaede ved samtidig Plantning eller Saaning paa en større Flade. 

 Der er her frembragt en kunstig Lighed mellem Bevoksningens 

 enkelte Individer, der bevirker, at Træerne i en saadan Bevoksning 

 paavirker hverandre overordentlig stærkt, netop fordi de er omtrent 

 udviklede med de samme Vaaben i Kampen for Tilværelsen, og det 

 bliver tidligere eller senere nødvendigt for Skovbrugeren at gribe 

 ind i Kampen og modarbejde den kunstig tilvejebragte Regelmæssig- 

 hed, idet han ved Udhugning bortfjerner nogle Træer til Fordel for 

 andre. Kampens Forløb afhænger i øvrigt af mange Forhold: For- 

 holdet til Fugtighed, til Lys og Skygge faar Betydning; men tillige 

 er der en Egenskab hos vore Træarter, som faar Indflydelse paa 

 Kampens Gang; det er den Evne, der hos den givne Art findes til 

 at lade nogle af Bevoksningens Individer vokse stærkere end andre. 

 Anlægger vi en fuldstændig tæt Saaning, vil der for enhver Træart 

 vise sig nogen Forskel i de fremkomne Planters Udvikling, saaledes 

 at nogle vokser stærkere end andre, men der bestaar i saa Hen- 

 seende en Forskel hos vore Træarter; hos nogle vil et forholdsvis 

 ringe Antal Individer hurtig vinde Overmagten, vokse op over og 

 undertrykke de andre; hos andre er Antallet af de Træer, der 

 vinder frem, større, Kampen varer længere, er mere tvivlsom; atter 

 findes andre Træarter, hvor et meget stort Antal Individer udvikler 

 sig saa ensartet, at Bevoksningen, hvis den overlades til sig selv, i 

 sin Helhed lider, Kampen bliver saa stærk, at den frembragte Be- 

 voksning kommer til at bestaa af lutter svage, tynde, nogenlunde 

 lige høje Planter. Fordi denne Evne til med større eller mindre 



18* 



