— 276 — 



Lethed at vinde i Kampen fremkalder en Fordeling, en „Spredning" 

 over et mindre eller større Antal Størrelsesklasser, er den af For- 

 fatterne til Haandbog i Skovbrug kaldet Spredningsevne. 



Fra flere Botanikeres Side har jeg hørt den Udtalelse, at Be- 

 tegnelsen skulde være mindre heldig, fordi dette Ord i Botaniken 

 bruges i en anden Betydning, men da jeg savner nogen bedre Be- 

 nævnelse, maa jeg dog bibeholde denne. 



Som Eksempler paa Træarter med stærk Spredningsevne kan 

 nævnes Bøg, Eg, Fyr, medens Bødgran og Ask kun har en meget 

 svag Spredningsevne. 



Denne Egenskab varierer imidlertid ikke alene for de forskel- 

 lige Træarter, men for samme Træart er den ikke lige stærk paa 

 de forskellige Voksesteder, paa mager Jordbund bliver Kampen 

 haardest, og jo kraftigere Jordbunden er, desto bedre form aar nogle 

 Planter at vinde Sejer over andre; Spredningsevnen er saaledes 

 stærkere paa den lerede Jordbund end paa magert Sand. 



Det er af væsentlig Betydning for Skovbrugeren at forstaa 

 denne Side af vore Træarters Natur, thi derved kan han vejledes 

 med Hensyn til, hvor tæt han bør kultivere, og om vi anlægger vore 

 Kulturer med større eller mindre Tæthed, faar afgørende Indflydelse 

 paa, hvorledes den Bevoksning, vi frembringer, bliver. Først paa 

 selve Udfaldet af vort Anlæg. For Træarter med stærk Spred- 

 ningsevne vil tætte Kulturer bevirke den frodigste Vækst, og især 

 gælder dette Bøg og Eg, fornemmelig hvis Jorden er kold og fugtig 

 Ler; paa denne Lokalitet, hvor Egen sædvanlig bedre end nogen 

 anden Træart kan overvinde Voksestedets Vanskeligheder, vil en 

 meget stor Plantetæthed kunne frelse Kulturen, hvor den med 

 ringere Tæthed vilde gaa tabt. Andre Træarter, hvis Sprednings- 

 evne vist dog maa anses for stor: Birk, Lærk, vokser frodig saavel 

 i tætte Saaninger som i forholdsvis vid Plantning og forholder sig 

 saaledes temmelig indifferent overfor Kulturens Tæthed. Det samme 

 gælder El, som vistnok nærmer sig til Træarter med svag Spred- 

 ningsevne; men gaar vi over til de Træarter, hvor vi finder den 

 svage Spredningsevne som udpræget Ejendommelighed: Rødgran, 

 Ask, kan for stor Tæthed let blive farlig; man anlægger derfor 

 sine Kulturer med forholdsvis ringe Plantetæthed, og hvor Saaning 

 finder Sted, vil en meget tidlig Udtynding udkræves, hvis ikke Be- 

 voksningen skal lide. 



Naar det hele Forhold har paatrængt sig min Opmærksomhed, 

 hidrører det netop fra Iagttagelser paa dette Punkt. Jeg saa, hvor 



