— XLV - 



form, der optræder, hvor Rugen staar tæt og bladrig omkring den, medens 

 den brunplettede eller endog helt brune Form udvikles paa lys solaaben Bund. 



Selv om denne møjsommelige Lugning fjærnede en Mængde af Ukrudtet, 

 saa var det naturligvis umuligt at faa alt med. En Del Frø blev paa Marken, 

 og en Del indhøstedes med Rugen. En middelgod Kornrensningsmaskine er 

 ikke særlig skikket til at fjærne Rugskjallerens Frø fra Kornet. Frøene er jo 

 dels meget store , dels er deres Vinge saa lille, at Blæsningen paa Maskinen 

 ikke slaar til. Naar det derfor gjaldt om at skaffe ren Sæderug. anvendte vi 

 den gamle Kastning med Haanden, helst op mod frisk Blæst, saa kom Frøene, 

 formodentlig ved den større Spredning, til at vende Fladen mod Lufttrykket og lod 

 sig saaledes rense fra, og derved blev Kornet tillige grundigt sorteret. Foruden 

 den omhyggeligste Rensning af Sædekornet forsøgte vi at saa Rug, der var 

 indkøbt fra andre Egne af Landet og i garanteret ren Tilstand. Alligevel kom 

 Rugskjalleren frem, og der er ingen Tvivl om, at dens Frø kan overvintre 

 i Jorden og der ligge hen i flere Aar liden at tabe Spiringsevnen. 

 Naar Ostenfeld, anf. Sted S. 110, formoder, at modne Frø, der spredes paa 

 Marken, ingen Udsigter vilde have til næste Aar atter at kunne snylte paa Rug, 

 saa passer dette i alt Fald kun lokalt; thi i denne Egn. her er Tale om, plejer 

 man sædvanlig at saa Vinterrug i samme Ager °2 Aar i Træk. Men iøvrigt tror 

 jeg sikkert, at Ostenfeld har Ret i, at de fleste Frø indhøstes, og hvis ikke 

 særlige Foranstaltninger træffes, atter udsaaes. 



At Rugskjalleren virkelig er artsforskellig fra Al. major, kan maaske føl- 

 gende Iagttagelse tjene til at belyse. Kort før sin Død solgte min Fader sin 

 Gaard og flyttede til en Ejendom ved Nørre Nissumfjord. Denne Ejendom var 

 da saa stærkt forfalden, at der eud ikke fandtes en Ager med Vinterrug til den, 

 og rimeligvis havde Rug ikke været dyrket i længere Tid af nogen Betydning. 



Til Gaarden hørte et Stykke Eng ved Fjorden, et Stykke, hvor til Tider 

 Fjordvandet gik op, og hvor f. Eks. Harrilgræs fandtes blandt de øvrige Planter. 

 Her saa jeg straks, at det vrimlede med en Skjaller, som jeg naturligvis troede 

 var min gamle Fjende fra Rugmarkerne. Da jeg hentede Høet hjem, saa jeg 

 til min Forbavselse, at denne netop modnede sine Frø paa den Tid, man slaar 

 Græs, og for hvert Læs Hø, jeg kørte hjem, bragte jeg store Masser spiredygtige, 

 modne Skjallerfrø med til Gaarden. En Del af disse kastedes udenfor Gaarden, 

 andre blandedes mellem Strøelsen, men alle havnede før eller senere i Mød- 

 dingen, fra hvilken Vejen til Marken ikke er saa lang, som den er sikker. Jeg 

 ventede mig derfor kun ringe Glæde af mit rene, andet Steds fra indkøbte 

 Sæderug, som jeg skulde begynde at dyrke paa de forfaldne Marker; men til 

 min store Forbavselse udeblev Rugskjalleren baade det første og de følgende 

 Aar, jeg havde Gaarden. Jeg er sikker paa, at her aarlig er kommet modne 

 Skjallerfrø i tusindvis paa Markerne. Jeg indsamlede et Aar en Prøve af fuld- 

 modne Frø fra Engen og saaede dem i en Kasse med god, velbehandlet Mark- 

 jord, der henstilledes i Haven paa et lyst og solrigt Sted. Af disse Frø kom 

 ikke en eneste Plante op. Jeg vidste den Gang ikke, at Skjallerarterne 

 er Snyltere, og at der i Kassen manglede enhver Værtplante. Men af det 

 forskellige Voksested og den forskellige Modningstid drog jeg den, som det nu 

 ogsaa viser sig, ogsaa af rent botaniske Grunde rigtige Slutning, at Skjalleren i 

 Rugmarken og Skjalleren paa Engen, Al. major, var to forskellige Planter. 



