606 



metapophyserna på 3:dje— 7:de D:o. Bröst- och ländkotorna äro 

 af samma antal som hos vargen och hunden, och deras meta- 

 och anapophyser förete samma förhållande , som hos dem. Kors- 

 benskotorna äro, äfvenledes såsom hos dem, 3;ne till antalet. 

 Svanskotorna äro 21. 



Extremiteterna : Skulderbladet, som är 2 9 /io t. eller 87 

 mill. långt, har metacromialutskottet något tydligare och mera 

 tillspetsadt än hos vargen. Öfverarmbenet äfvensom underarmens 

 ben äro långa och spensliga, jemförda med dennes. Det förra 

 är 4 4 /io ^ eller 132 mill. långt, och dess crista deltoiäea ex- 

 teyna sträcker sig icke tydligen ned till benets midt. Armbåg- 

 benet är 5 t. eller 150 mill. långt. 3:dje mellanhandbenet är 

 1 7 / 10 t. eller 41 mill. långt. Lårbenet äfvensom underbenet äro 

 äfvenledes jemförelsevis spensligare och något längre än hos 

 vargen. Det förra är 4 8 /io t- eller 14.4 mill. långt; och sken- 

 benet 5 t. eller 150 mill. D:o. 2:dra mellanfotbenet är 2 3 / 10 t. 

 eller 69 mill. D:o. 



Käfven förekommer allmän inom Sverige och Norge från 

 dessa länders sydligaste delar till Finmarken. Dessutom sträcker 

 sig hans geografiska utbredning till hela Europa , en stor del af 

 Asien, från Ural till Ochotska Hafvet med inbegrepp af Kamt- 

 schatka, samt från Himalaya till Ishafvet (J. F. Brandt), och 

 till Algeriet i norra Afrika (J. A. Wagner). Den sistnämnde 

 författaren har ansett, att den Nordamerikanske Canis fulvus 

 Desm. endast är en varietet af samma art, och i så fall skulle 

 den äfven förekomma i en stor del af Norra Amerika, men Sp. 

 Baird och J. E. Gray antaga dem för skilda arter, och den förre 

 anför några skiljaktigheter dem emellan — hvaribland den, att 

 den Europeiske räfven har längre nos — hvilka tyckas utvisa 

 riktigheten af denna åsigt. 



Eäfven söker diverse olika ställen till sina vistelseorter : än 

 skogiga och bergiga, och än skoglösa och jämna trakter. Dock 

 tyckes han företrädesvis gerna välja sådana bebodda trakter, der 

 mindre skogar omvexla med öppna fält och slätter, och hvarest 

 han kan finna en rikligare tillgång på födoämnen. Särdeles 

 gerna håller han sig i täta stånd af ungskog i närheten af nå- 

 got öppet fält. I Norge träffas han i allmänhet i dalarne samt 

 på de nedre sluttningarne af bergen. I bergiga trakter upp- 

 söker han gerna någon bergskrefva eller en håla under en sten 

 till sin boning eller kula ; och i andra trakter, isynnerhet bland 



