608 



vis, då han icke varit i starkt språng, i en rät linia, och o£a 

 har den släpande svansändan lemnat märken efter sig. Fan 

 äger icke någon synnerlig förmåga att klättra, men det har 

 dock stimdom häodt, att han klättrat högt upp i sådana träd, 

 som haft god tillgång på grenar, och hvars stam haft en latande 

 ställning. Hans vanliga läte är ett hest och kort tjut, eller stundom 

 ett kortare skällande , som slutas med ett längre tjut. Detta läte 

 låter han höra under ruskiga höstnätter, och för öfrigt vanligen 

 endast under affcnarne och nätterna under parningstiden , eller då 

 han lockar sina ungar till sig. Dessutom morrar han, och gifver 

 ifrån sig ett egendomligt starkt fräsande eller harklande ljud. 

 Blesserad kan han stundom låta höra höga klagoskri. Han är 

 mycket seglifvad, och det har ofta händt att han qvicknat till, 

 och till jägarens öfverraskning sprungit sin väg, sedan han, fångad 

 eller efter en svår blessur, några minuter legat såsom död. Hans 

 slughet gör, att det ej är lätt att öfverlista honom med utlagda 

 fångstmedel, men samma medel, som, enligt hvad ofvan blifvit 

 anfördt, synes hafva haft en så förstörande verkan på vargen, 

 har äfven befunnits kunna mäktigt bidraga till räfvens utrot- 

 ning, då det med behörig försigtighet och god urskillning an- 

 vändes. Härvid är dock den fördelen på räfvens sida, att han 

 vanligen, då han icke är i löptiden eller har ungar hos sig, 

 ströfvar ensam omkring, eller ock endast ett par i sällskap. 

 Bland de fångstredskap, som emot honom användas, intager 

 räfsaxen ett framstående rum , men det händer stundom , då han 

 i denna sax fastnat med ena foten, att han af biter denne, för 

 att komma lös. 



Fångad såsom ung blir räfven tam, ehuru ej pålitlig. Han 

 har svårt för att lägga bort sitt gamla r of begär, då han kom- 

 mer i beröring med de befjädrade husdjuren. Han är dessutom 

 mindre behaglig, till följe af den fräna lukt, som afsöndringen 

 från hans analkörtlar sprider omkring honom. Med hunden for- 

 merar han i fångenskapen ofta god vänskap, och vid sådana 

 tillfällen händer det stundom att han parar sig med hunden, 

 ehuru denna parning, enligt vår egen och äfven A. E. Holm- 

 grens *) iakkttagelse , blifvit fruktlös. En fruktbar parning mel- 

 lan hund och räf anföres emellertid i Skandinavisk Fauna 2 ). 



1) Skandin. Däggdjur, pag. 156. 



2) Däggdjuren, 2:dra uppl. , pag. 256. 



. t 



