616 



Enligt Aug. Quenneestedt 1 ) är han på Spetsbergen mindre och 

 spensligare än på våra fjell. 



Fjellräfvens normala stamhåll äro de högre kala fjellen, ofta 

 i grannskapet af den ständiga snön , på sådana ställen der han 

 har god tillgång på föda: sorkar, fjell-lemlar, foglar m. m. I 

 den högsta norden , der han finner samma naturförhållanden i 

 låglandet, träffas han äfven på detta. Så t. ex. på tundrorna i 

 norra Sibirien. Till boning gräfver han djupa underjordiska hå- 

 lor med flere utgångar, ofta på sidan af någon liten kulle, eller 

 ock tager han sin tillflygt till någon bergklyfta. De bon, som 

 han en gång gräft, bibehåller han en längre tid, och utvidgar 

 dem efter hand , tills de slutligen kunna blifva ganska vidsträckta 

 samt försedda med en talrik mängd utgångar, och få utseende 

 af en koloni. Vi hafva icke haft tillfälle att iakttaga, huruvida 

 den i dessa bon verkligen lefver i koloni, men detta sednare 

 uppgifves af Eichaedson 2 ). Dylika gamla bon med talrika ut- 

 gångar hafva vi iakttagit på fjellen i Norge, och vi hafva der- 

 städes funnit ungarne qvar hos föräldrarne ännu i början af 

 September. Då vi stampade hårdt på marken, läto de höra ett 

 skällande ljud från olika ställen i det inre af boet. Förfärdigan- 

 det af dessa bon fordrar en större förmåga att gräfva , och der- 

 före har denne arten fått starkare klor å framfötterna , än den 

 föregående. De ligga för det mesta under dagen stilla i boet, 

 och äro i rörelse under aftnarne och nätterna för att fånga rof. 

 Stundom får man se dem utanför boets ingångar under dagen, 

 och de taga då hastigt sin tillflygt dit vid någon annalkande 

 fara. Eljest äro de i allmänhet icke särdeles skygga , och tyckas 

 ofta icke hafva insigt om den fara, som hotar dem vid berö- 

 ringen med menniskan, utan tvifvel på grund af bristande er- 

 farenhet. Fjellräfven saknar således räfveus slughet, med hän- 

 syn till förmågan att taga sig till vara. Ett tydligt bevis härpå 

 har man deruti, att den stundom stått på ett litet afstånd och 

 åsett när jägaren uppsatt den fälla, hvari den skulle fångas, 

 samt strax sprungit i fällan , då jägaren blott aflägsnat sig några 

 få steg; och Eichardson (anf. st.) berättar, att kapten Lyon uti 

 en och samma fälla på fyra timmar fångade femton fjellräfvar. 

 Fångad såsom ung blir den lätt tam, ehuru den icke lär vara 



1) Några Anteckningar om Spetsbergens Däggdjur och Foglar. Grad.- 

 T'sp. Lund 1862, pag. 8. 



2) Fauna Boreali-Americana, Part I, pag. 87. 



