593 



åren erhållits inom Skåne. För omkring 30 år sedan förekommo 

 vargar icke sällan under vintren t. o. m. i de mellersta delarne 

 af Skåne, i de vidsträckta och då ännu ganska ödsliga skogs- 

 trakterna omkring gränsen mellan Gärds och Frosta härader. 

 Vi hafva i dessa trakter under spårsnö-jagt haft tillfälle att 

 iakttaga, huruledes varg förföljt rådjur långa sträckor. I samma 

 trakt har den "bondjägare", hvarom Prof. F. Wahlgren yttrar 

 sig i 27:de årg. (1870) af Öfversigt af K. Yetensk.Akad:s För- 

 handl. pag. 539, enligt hvad der uppgifves och enligt hvad vi 

 hört nämnde jägare sjelf berätta , skjutit 3:ne vargar för omkring 

 30 — 40 år sedan. Dessa trakter med omvexlande skogar och 

 ofruktbara betesmarker, bevuxna med enbuskar och ljung, äro 

 sammanhängande med andra dylika trakter i mellersta Skåne, 

 i Hörs och Hallaryds socknar, hvarest, enligt S. Nilsson 1 ), 

 vargar för omkring 25—30 år sedan då och då förekommo både 

 under vintren och sommaren, och hvarifrån de stundom under 

 stränga vintrar ströfvade ut på Skånes slättbygd. Detta var 

 vargens sydligaste tillhåll i Sverige under sednare tiden. Ett af 

 Prof. F. Wahlgren (anf. st.) beskrifvet skelett af en ung varg ? 

 som blifvit funnet uti en mergelgraf vid Köpinge i trakten af 

 Ystad, bevisar, att vargen under en långt aflägsen tidsperiod 

 haft sitt tillhåll äfven i de sydligaste delarne af Skåne. 



Enligt de underrättelser, som K. Collett meddelat 2 ), har 

 vargens mer eller mindre talrika förekomst inom Norge äfven 

 varit periodisk, samt öfverensstämmande med den inom Sverige, 

 då derifrån undantages Finmarken, uti hvilken landsdel denna 

 periodicitet varit mindre märkbar. Liksom i Sverige, har var- 

 gens förekomst under den sednare tiden i Norge varit i starkt 

 aftagande, så att under 1860-talet nästan alla inre distrikt söder 

 om Trondhjemsfjorden blifvit qvitt detta djur, och så att det 

 under de sista åren varit svårt att inom stora landsträckor er- 

 hålla ett enda säkert bevis på dess dervaro. Collett tror sig 

 emellertid hafva skäl till det antagandet, att vargens aftagande 

 inom Norge under de sista årtiondena redan kulminerat , och att 

 man inom kortare eller längre tid åter kommer att få en ny 

 period af vargens förökande och utbredning , på samma sätt som 

 förr, och i följe dermed en ny ogynsam period för det vildbråd, 

 som tjenar vargen till rof. För vår del kunna vi icke finna, att 



1) Skand. Fauna, Däggdjuren, 2:dra uppl., pag. 223. 



2) Svenska Jägareförb:s Nya Tidskr. 9:de årg. (1871), pag. 206. 



