591 



hos den gamle ef nästan är försvunnen. Hos 9 är hälen mera 

 tydlig. Hos mycket gamla hundar är denna häl stundom äfven 

 afnött. Eoftandens longitudinella diameter är hos den gamle 

 9 / 10 t. eller 27 mill. samt ungefär lika stor som den af båda 

 knöltänderna tillsamman. — Underkäken: Hörntandens längd 

 utom alveolen hos den g. c? 9 /io eller 27 mill. och dess longi- 

 tudinella diameter vid alveolen n / 20 t. eller 17 mill. Eoftandens 

 longitud. diameter hos densamme är 19 / 20 t. eller 29 mill. , och i 

 denna innehålles den af de båda knöltänderna omkring 1 2 / 3 gånger. 



De uppgifter om vargens förekomst hos oss, som Olaus 

 Magnus omkring medlet af 16:de seklet (Histor. Gent. septemtr. 

 1555), och Linné redan i lista upplagan af Fauna Svecica, tr. 

 1746, lemnat, utvisa, att, vargen härstädes äfven i äldre tid 

 varit periodisk uti sitt mer eller mindre talrika uppträdande. 

 På Olai Magni tid förekom han här så talrik, att det under 

 sträng vinter stundom hände, att vargarne hoptals kommo an- 

 löpande från alla håll, för att anfalla både de åkande och deras 

 hästar *). Hvad Linné yttrar å anförda stället ("ante 26 annos 

 rarius animal in Suecia") antyder deremot, att vargen före 1720 

 hos oss varit sällsynt. Då dessa båda uppgifter sammanställas, 

 är det tydligt, att det efter Olai Magni tid här inträdt en pe- 

 riod, under hvilken mängden af vargar till den grad aftagit, att 

 de slutligen under början af Linnés tid blifvit mycket fåtaliga. 

 Att de efter 1720 började visa sig i Sverige i någon mängd, 

 föranleder den förmodan, att Carl XILtes olyckliga fälttåg i 

 Norge bidragit till att locka vargarne ned till de bebodda trakterna 

 af Sverige, liksom det, enligt Pontoppidan, föranledt deras upp- 

 trädande i Norge vester om fjellryggen. De skulle således förut 

 endast eller ock för det mesta hafva haft sina tillhåll på eller 

 vid fjellryggen. Den under de sednare åren af innevarande tid 

 j vunna erfarenheten gifver vid handen, att vi för närvarande äro 

 i en period för vargens försvinnande eller aftagande hos oss. 

 Han tyckes för det närvarande endast i Norrland och Lappland 

 'hafva en allmännare förekomst. I de mellersta delarne af lan- 

 det, och ännu mera i de sydliga, visar han sig sällan, och har 

 t. o. m. på vissa trakter helt och hållet försvunnit. Till och 

 med i Öster-Dalarne och i Gestrikland är han sällsynt , och skall 

 i sistnämnda provins icke hafva något stamhåll, enligt Sv. Jäg.- 



1) Se för öfrigt hvad härom anföres i Skand. Fauna, Däggdjuren, 2:dra 

 uppl., pag. 222. 



