588 



öfverensstämma , ehuru den af J. Gray l ) anses vara af skiljaktig 

 art. I sydligare trakter blir vår varg i allmänhet af en mörkare 

 färg, och på Pyrenéerna och i Spanien och någon gång äfven i 

 Tyskland är han mer eller mindre öfvervägande svart, hvilken 

 färgvarietet af Schreber fått namnet Canis lycaon. En mot- 

 svarande svartaktig varietet ( Canis occidentalis, var. ater, Baird 2 ) 

 företer äfven den Nordamerikanske vargen. Enligt Skandinavisk 

 Fauna har den svarta varieteten en och annan gång äfven an- 

 träffats i Sverige (Wermland och Westmanland). 



Skelettet 3 ). Craniet : Längd från framkanten af mellan- 

 käksbenen till bakre ändan af hjesskammen 9 t. eller 270 mill. 

 Afståndet mellan framkanten af mellankäksbenen och spetsen af 

 postorbitalutskottet å pannbenet 5 3 /., 0 e ^ er 155 mill. Afstån- 

 det mellan samma utskott och bakre ändan af hjesskammen 4 3 / 10 

 t. eller 129 mill. Pannans bredd mellan spetsarne af pannbenens 

 postorbitalutskott 2V 2 o k e ^ er &l l / 2 mill. Största bredden öfver 

 kindbågarne 5 ] /io t. eller 153 mill. Craniet af en gammal hona 

 har längden 8 t. eller 240 mill. , och största bredden öfver kind- 

 bågarne 4 3 /io t. eller 129 mill. Craniet utmärker sig genom 

 en, isynnerhet framtill, jemförelsevis smal hjernskål , som bakom 

 pannbenens postorbitalutskott är starkt inknipen och nästan half- 

 cylindrisk, genom de starkt utstående kindbågarne, och den 

 långa, höga och bakåt starkt utskjutande hjesskammen. Af- 

 ståndet mellan spetsen af ofvannämnde postorbitalutskott och 

 det ställe, der båda cristce frontales externa förena sig till 

 bildandet af hjesskammen är ej längre än det mellan nämnde 

 spets och fossa lacrymalis , då deremot hos hunden det förra 

 afståndet är betydligt större än det sednare 4 ). Nackbenets öfre 

 del {pars occipitalis) företer upptill och intill basen af den här 

 på craniets öfre sida uppstigande höga och starka kammen en 

 uppåt och bakåt riktad ränna. Inuti bulla ossea är en ofull- 

 ständig och till den större och bakre delen endast svagt antydd 

 skiljevägg mellan de yttre och inre afdelningarne af det af den 

 omslutna rummet, och då tulla ossea ej är genomsigtig, kan 

 man utanpå den icke skönja något spår till en sådan skiljevägg. 



1) Proceed. of the Zool. Soc. 1868, pag. 501. 



2) L. c. pag. 113. 



3) Af den ofvan beskrifne gamle hanen. 



4) Hos den yngre vargen förete naturligtvis dessa afstånd ett annat 

 förhållande, och öfverensstämma i det närmaste med desamma å hundens 

 cranium. 



