581 



Dessa stamformer äro: 1. den vanlige bandhunden eller gård- 

 varen (Gams domesticus); 2. den större spanske hunden eller 

 spanieln (Canis extrarius); 3. den krumbente taxhunden (Canis 

 veriagas); 4. den tyske jagthunden (Canis sagax); 5. den store 

 bulldoggen (Canis molossus); 6. den store vindthunden (Canis 

 leporarmsy, och 7. den nakne hun den (Canis caraibaeus). Band- 

 hunden, som sluter sig nära till fårhunden, tillhör, enligt samme 

 författare, ursprungligen de mellersta delarne af södra, och de 

 vestra delarne af mellersta Europa , företrädesvis Tyskland , Frank- 

 rike och England; den större spanske hunden har sitt ursprung- 

 liga hem i Spanien ; den krumbente taxhunden härstammar från 

 Alperna och Pyrenéerna; den tyske jagthunden från mellersta 

 Europa, isynnerhet Tyskland; den store bulldoggen från Tysk- 

 land, Frankrike och England; den store vindthunden från syd- 

 vestra Asien, sydöstra och mellersta Europa; och den nakne 

 hunden från Central- Amerika och de angränsande delarne af både 

 Norra och Södra Amerika. Till den l:ste stamformen eller ur- 

 sprungliga arten hänföras 48 racer, till den 2:dre 30, till den 

 3:dje 12, till den 4:de 35, till den 5:te 19, till den 6:te 35, 

 och till den 7:de 6 D:o. Ehuru vi icke dela dessa af Fitzinger 

 framställda åsigter, hafva vi dock ansett oss böra redogöra för 

 dem, då denne författare utan tvifvel är den som användt mesta 

 mödan på lösandet af denna gordiska knut, och som synes hafva 

 haft tillgång till det rikaste materialet. Kedan den omständig- 

 heten , att Europa varit så rikligen utrustadt med ursprungligen 

 skilda hundarter, då de andra verldsdelarne endast hafva ett 

 par sådana att uppvisa, måste föranleda tvifvel, och anledningen 

 till detta Fitzingeks antagande kan svårligen vara någon annan 

 än den, att Europa för närvarande har den största rikedomen 

 af kända hundracer. Då t. ex. bandhunden äfven förekommer i 

 Indien, känd under namn af Pariah-Hund, synes det föga an- 

 tagligt, att han skulle vara ursprungligen tillhörande Europa, hvars 

 kultur utan tvifvel är yngre än Indiens. Hvad J. E.Gkay yttrar 1 ) 

 — att alla hundracerna eller varieteterna endast kunna bibehållas 

 genom omsorgsfull sammanparning och utgallring, d. v. s. genom 

 att förstöra, eller åtminstone af hålla från sammanparning alla 

 sådana individer, som icke hafva den typiska karakteren; och att, 

 om detta icke iakttages, de snart försämras och öfvergå till den 



1) Proceed. of the Zoolog. Society of London, 1868, pag. 509, 



