573 



Gräflingen är ett trögt djur, som till följe af sina korta, 

 tjocka och plantigrada extremiteter och sin klumpiga kroppsform 

 icke äger förmågan af ett snabbt lopp, och icke eller i ringa 

 grad förmågan att klättra, men desto mera den att gräfva. 

 Under dagen ligger han merendels dold i sitt underjordiska bo 

 eller ide. Han är mycket skygg och försigtig, men det händer 

 dock stundom att han under dagen ligger utanför ingången till 

 sitt bo, för att sola sig. Då han blir anfallen, är han modig 

 och ilsken, och hans bett äro fruktansvärda. Hans tjocka hud ? 

 och det underliggande fettlagret lemna honom ett godt skydd 

 emot hundars bett, och hans starka käkar och långa och spetsiga 

 hörntänder göra honom farlig för både jägare och hundar. Af 

 hans sinnen äro hörseln och lukten mera utbildade än synen. 

 Han söker i allmänhet bergstrakter och branta backsluttningar, 

 isynnerhet sådana som äro skogbevuxna , der han har tillfälle att 

 gräfva sina bon så, att de med svårighet kunna åtkommas. Han 

 väljer äfven gerna sådana trakter, som icke äro mycket långt 

 aflägsna från odlade fält. Det händer någon gång, att han till- 

 reder sitt bo i hål i stenmurar. I bergstrakter gräfver han gerna 

 så kallade "gryt", eller hålor som skyddas af ofvanliggande 

 klippor eller stenar. Dessa bon hafva flera (vanligen 4 — 8) in- 

 gångar, och hufvudingången vetter merendels åt söder. De äro 

 mer eller mindre djupa och stora, och gångarne äro ofta ganska 

 långa, 10 — 15 alnar, och i grannskapet af den hufvudsakliga 

 kulan finnas ofta andra mindre. Boet hålles i allmänhet rent 

 från träck o. d. Enligt C. U. Ekström , som om dessa djur lemnat 

 de utförligaste, på egna iakttagelser grundade uppgifterna 1 ) hos 

 oss, hafva de 2:ne slag af bon eller "lyor", nemligen vinterlyor 

 och sommarlyor, hvilka hafva sitt läge i samma trakt. De förra 

 äro större, samt gräfda djupare ned i jorden, 5 ä 6 fot eller 

 mera, så att kälen icke kan nå dem. Båda, men isynnerhet de 

 förra, äro bäddade med torrt gräs, mossa, löf, ormbunkar, m. m. 

 Flera familjer hafva ofta sina vinterlyor intill hvarandra, så att 

 de bilda en slags koloni; men sommarlyorna bebos merendels 

 endast af enstaka honor, eller af honor med ungar. Såsom namnet 

 utvisar, är det förra slaget af lyor beräknadt för vintern, och 

 gräflingen tillbringar denna årstid uti dem uti en vintersömn, 

 som dock hvarken är djup eller fullständig, emedan man gjort 



1) Gräfsvins-jagt, i Tidskr. för Jägare och Naturforskare, 1833, pag. 599, 



