560 



hålor i jorden , jerate det han begagnar dem, som genom vattnets 

 undansköljning af jord och sand åstadkommits. Utom vid par- 

 ningstiden, eller då honan är i sällskap med ungarnej, träffas 

 uttern merendels ensam. Han är i allmänhet mycket skygg 

 och försigtig, och flyr undan med största skyndsamhet så snart 

 han märker sig vara upptäckt, och man får derföre sällan se 

 honom. På större stenar i de strömmar, der han uppehåller 

 sig, brukar han lägga sin träck, och derpå kan man då lätt 

 märka hans dervaro. Då han icke kan undkomma, och blir 

 hårdt ansatt, försvarar han sig med starka bett, som äro far- 

 liga både för jägare och jagthundar, på hvilka sednare han 

 ofta afbiter benen och icke gerna släpper sitt en gång er- 

 hållna tag. Utterns hela byggnad utvisar, att han företrädesvis 

 är bestämd till att röra sig i vattnet, ehuru hans simhinnor 

 icke äro af någon särdeles stor utbildning. Också simmar och 

 dyker han med största skicklighet och snabbhet, och skall t. o. m. 

 häruti öfverträffa bäfvern; men det är dock antagligt, att han 

 deri icke kan täfla med sälarne , hvars kroppsbyggnad mera ute- 

 slutande och följaktligen mera fulländadt är beräknad för vattnet. 

 Uttern är derjemte byggd för att kunna röra sig på land, och 

 han kan der springa temligen fort, och t. o. m. till en ringare 

 grad klättra. Hans rörelser på land äro emellertid något otymp- 

 liga, och han upphinnes der lätt af en karl. Liksom de före- 

 gående vesledjuren , är han vig och böjlig i sina rörelser, och 

 kan derföre i vattnet röra sig med största lätthet i alla rikt- 

 ningar. Den snabbhet , som han i vattnet utvecklar, måste emel- 

 lertid vara ganska stor, då han der kan upphinna och fånga de 

 snabbaste fiskar, såsom t. ex. laxen. Man kan vanligen se hans 

 framskridande i vattnet under ytan på den linia af luftblåsor, 

 som uppstiga till denna sednare , efterhand som han framgår, och 

 derjemte på, den kilformiga figur, som bildas af vattnets krus- 

 ning i ytan, då han framskrider nära under denna. Under hans 

 dykning är hans hårfall, liksom fjäderbetäckningen på dykande 

 foglar, fulisatt af luftperlor, men enligt sednare iakttagelser skall 

 han derunder icke utveckla någon i mörkret synlig electricitet 1 ), 

 såsom man förut någon gång påstått. Då han går på landet 

 eller isen , sker det med till dels krälande rörelser, pä grund af 

 extremiteternas korthet , och i snön lemnar den släpande svansen 

 märke efter sig. Då han springer fortare, tager han längre 



1) Sv. Jäg.förb:s Nya Tidskr. 8;de årg. (1870), pag. 32. 



