631 



till Persien , Åltai och Amur. Han finnes äfven på öarne mellan 

 nordöstra Asien och Nordamerika, samt på Japan 1 ). 



Björnen har sina tillhåll uti vilda och ödsliga trakter, dels 

 i mera jemna skogstrakter, och dels i bergstrakter, och stundom 

 på fj elbn t. o.m. ofvan björkskogens gräns (Dillner: Tidskr. för 

 Jäg. och Naturforsk.). Hos oss tyckes han numera företrädesvis 

 gerna hålla sig i skogiga bergstrakter, der han bättre kan un- 

 dangömma sig. Då man undantager parningstiden och de till- 

 fällen, då honan åtföljes af ungarne, hvilket sednare likväl ofta 

 är händelsen, förer han ett ensligt lif. Detta är således isynner- 

 het förhållandet med de äldre hanarne, Han är skygg och för- 

 sigtig , och undflyr vanligen menniskan i god tid. Denna skygg- 

 het eller rädsla gör, att han sällan anfaller menniskan, om han 

 icke på ett eller aimat sätt blifvit förfördelad, ehuru han uti 

 sin utomordentliga styrka och sina farliga vapen (betar och ra- 

 mar) har en betydlig öfverlägsenhet öfver den obeväpnade men- 

 niskan. Då han blifvit öfverraskad i närheten af sina ungar, eller 

 vid ett fångadt rof , eller ock under det han hållit på att samla 

 materialier till sitt ide, har det stundom händt att han gått 

 anfallsvis till väga. Ofta anfaller han deremot den som sårar 

 honom, ehuru det stundom händer, att han äfven då söker sin 

 räddning i flykten. Äldre hanar äro i allmänhet nog modiga för 

 att försvara sig till det yttersta; och en hona med ungar skyr 

 ej att våga sitt lif för dessas försvar, och anfaller derföre nä- 

 stan alltid dem, som hota deras säkerhet. Deremot skall det 

 någon gång hafva händt, att hon låtit ett mindre barn ligga i 

 fred och ro i grannskapet af sina små ungar. Björnen är emel- 

 lertid det största samt för menniskan farligaste, om än icke det 

 skadligaste af alla våra rofdjur, och dessa dess egenskaper i 

 förening med det mod och den utomordentliga styrka, som han 

 ofta ådagalägger, har förskaffat honom en viss högaktning t. o. m. 

 af hans farligaste motståndare, samt förvärfvat honom namn, 



1) v. Middendorff anser den Nordamerikanske Ursus horrihilis för att 

 vara en varietet af den, och i så fall skulle den äfven förekomma i de 

 vestra delarne af Nordamerika, men den af Baird gifna b eskrif ningen på 

 den förre tyckes utvisa, att den är till arten skild. Deremot anför Kl- 

 chardson (Fauna Boreali- Amerieana , Part. I, pag. 21) en björn från de 

 nordligaste trakterna af N. Amerika under namn af Ursus arctos? ameri- 

 canus och Barren -ground Bear, hvilken tyckes komma nära U arctos, 

 och möjligen dermed är identisk. Baird lemnar ingen upplysning härom. 



41 



