833 



kött. De så kallade myrbjörnarne äro i allmänhet yngre indivi- 

 der. De, hvilka anställa mesta förödelsen å husdjuren, äro mer- 

 endels äldre hanar. Stundom förtär björnen äfven fisk. Således 

 berättar Pallas, v. Kittlitz och Arthur Nordmann, att han i 

 Kamtschatka och i trakten af Amur fångar lax , då denne i stora 

 massor vandrar upp i strömmarne derstädes. De vegetabilier, 

 30m tjena björnen till föda, äro: hvarjehanda bär, såsom blåbär, 

 odon, lingon, hjortron, åkerbär, kråkbär, m. fl. samt saftiga 

 rötter och stjelkar af angelika, syregräset, himmelsgräset (Epi- 

 lobium angustifoliuni), fjelltisteln, m. fl. samt stundom rofvor och 

 mogen säd. 



Vintern tillbringar björnen i sitt ide i en mer eller mindre 

 ijup sömn eller dvala (hibernation) , uppkommen genom kropps- 

 temperaturens nedsjunkande , men denna dvala är emellertid van- 

 ligen icke djupare, än att han lätt derur väckes, och stundom 

 t. o. m. vaknar vid ganska obetydligt buller, eller ock af sig sjelf. 

 Stundom har det deremot händt , att man kunnat skjuta på idet, 

 utan att han derigenom blifvit bragt i rörelse. Falk säger 1 ): 

 "Midt i vintern, om snön är mycket djup, ligger han temligen 

 fast i sitt ide, så att man då stundom kan gå nära förbi, ja 

 midt öfver detta, utan att han går upp; men vid litet snö, och 

 helst mot våren, i Mars månad, är han så skygg, att han vid 

 minsta buller tager till flykten." — "Skrämd, eller vid inträffande 

 töväder, besvärad af vatten , går han upp hvilken tid som helst, 

 och väljer sig, vanligen icke långt från förra stället, en annan 

 hviloplats. Någon gång har jag erfarit, att han gått upp, utan 

 annan anledning, än för att bryta qvistar, att dermed bättre 

 betäcka öppningen till sitt ide mot snöyra och regn. Om han 

 uppskrämd förföljes, kan han gå flera mil, och åter lägga sig 

 till hvila, utan att han under tiden njutit den ringaste föda, 

 eller sökt förskaffa sig någon sådan." — Såsom andra hiberne- 

 rande djur är han under hösten före hibernationens början, eller 

 innan han lägger sig i sitt ide, mycket fet; och någon liten tid 

 innan detta sker upphör han att äta, för att, som man säger, 

 "rensa tarmarne." Dessa och magen hopkrympa derefter, och 

 vid ändtarmens slut samlar sig ett hårdnadt residuum af dennas 

 innehåll , och utgör hvad jägarne kalla "tappen." Denna består 

 till hufvudsaklig del af kåda och tillhärdnade växtämnen 2 ). En- 



1) Tidskr. för Jägare och Naturforskare 1834, pag. 1140. 



2) Närmare undersökt har den yisat sig innehålla lemningar af åtskil- 



41* 



