634 



■ 



ligt Falk, går björnen i ide i medlet af November; men detta 



är naturligtvis beroende af temperaturen, så att han under ett 

 år, då väderleken är blidare, sednare går i ide än under ett 

 annat, då den är hårdare, och så att han i sydligare trakter 

 t. ex. i Wermland, gör det sednare än i nordligare D:o, t. ex. 

 Lappland. På fjellryggen mellan Jemtland och Norge hafva vi 

 erfarit, att han redan i slutet af September hade börjat samla 

 materialier till sitt ide, och det synes derföre troligt, att han 

 derstädes går i ide redan omkring medlet af October. A. Hil- 

 lerström 1 ) uppgifver, att björnen lägger sig i ide i October- 

 Idet tillredes af granris, mossa, ljung o. d., och lägges stun- 

 dom i en af honom gräfd fördjupning i marken, stundom i en 

 bergklyfta eller under en utstående berghäll, och stundom 

 under roten af ett kullblåst träd, och stundom t. o. m. uppl* 

 i ett träd, hvars stam delar sig i 3 — 4 grenar. Under del 

 han samlar materialierna till idet kan man stundom få se ho- 

 nom gående upprätt på bakbenen, och bärande famnen full al 

 mossa o. d. Innan han går i idet, ligger han några dagar i 

 idets grannskap på ett öppet ställe, för att utröna, om platser 

 är säker ; och detta benämnes att ligga på brått. Det händei 

 någon gång att äldre, hanar, om de blifvit oroade, lägga si£ 

 utan ide, och låta öfversnöa sig. Merendels tillredes idet pt 

 något aflägset och undandoldt ställe, men det har dock händt 

 att det legat i grannskapet af en väg. Under hibernationen , som 

 i allmänhet varar från October eller November till i April ellei 

 Maj, förtär björnen ingen föda, utan lefver på sitt eget hull, 

 d. v. s. den betydliga fettmassa, som han under slutet af som- 

 maren och början af hösten anlagt. Enligt Falk magrar han 

 dock icke förr än efter Februari månad , och i Januari skall han 

 t. o. m. vara fetare än förut. Björnhonan ynglar i idet, enligt 

 Falk, i slutet af Januari eller början af Februari, och oaktadt 

 äfven hon under denna tiden icke förtär någon föda , samt ligger 

 med ungarne qvar i idet längre än hanen — i Wermland ända 

 ut i Maj — och derunder föder ungarne så väl, att de "nästan 

 likna fettklumpar", bibehåller ho a ändock någorlunda sitt hull. 

 När björnen lemnar idet, släpper han den så kallade tappen, 



liga mossor, tall- och enbarr, samt för öfrigt vid kemisk analys att bestå 

 af stärkelse, trädsyra, salt- och svafvelsyrade salter, jemte en grön flygtig 

 olja och. ^ett grönaktigt färgämne af löf. I askan fanns jernoxid och man- 

 gansyradt kali. 



1) Westmanlands Björn- och Varg-fänge; Grad.disp. Upsala. 1750. 



